RYCHNOV

Druhá

pamětní kniha rychnovské fary,

založená v roce

1856

P. Antonem Johannem Felgerem,

XVIII. rychnovským farářem, ukončená jím v Osečné roku 1881.

Pamětihodnosti začínají rokem 1851 a sahají až do roku 1876 včetně.

© přeložil: František Padrta 2002

str. 2
Obsah pamětní knihy

Biřmování		185-188,304-306	
Daně		77-79,199	
Desátky 		33-36	
Felger-farář		41-47,71,223-224,357-358,360-361,377-378,384-390	
Fischer-kaplan 		364-367	
Chudinské peníze		70,131-132, 356-357, 380-384	
Kooperatura (druhá)		90-97, 196-198	
Odpadlíci		2-6, 58,59	
Patron kostela a fary		19-22,268,290-291,315,318,355-356,380	
Peukert
-hrobka		364	
Pruská invaze		317-318,427n.	
Pulečný	škola	308-309	
Pulečný	zázračný doktor	247-250	
Rádlo	bohoslužby	111-112,168-174,201-204	
Rádlo	duchovní správa	6-10,271-285,318,334-336,336-340	
Rádlo	hřbitov	167-168,292-298	
Rádlo	kaple-potřeby	205	
Rádlo	kaple-stavba	314-315,516	
Rádlo	křížová cesta	298-299	
Rádlo	socha sv.Jana N.	47-56,306-307	
Rádlo	škola	285-288	
Roessler-páter		1-2,188-193	
Rychnov	škola kreslířská	342-343	
Rychnov	Boží Tělo-oltář	214-219	
Rychnov	dózy-výroba	158-163,165-166	
Rychnov	fara vodovod-	107-108,520	
Rychnov	fara-stavební	39,97,146	
Rychnov	hlína bílá	346	
Rychnov	hřbitov	97-106	
Rychnov	kostel-hala  dřev.	291-292	
Rychnov	kostelníci	63,122-123	
Rychnov	kostel-stavební	38-39,123-124,178-185,219,319-333,341-343	
Rychnov	kostel-zařízení	39-40,113-114,136-138,149-151,175,250,370-379	
Rychnov	les církevní	300	
Rychnov	les farní	37,269-271,313-314	
Rychnov	loupež v kostele	132-136	
Rychnov	malování	163-134,193-194,229-230	
Rychnov	misijní kříž	58	
Rychnov	místo u kostela	32-33,219-222,265-266	
Rychnov	pozemky církevní.	56-57,106-107,224-228,251-253,256-257	
Rychnov	pozemky farní	106-107	
Rychnov	silnice  	258	
Rychnov	svátek sv.Lukáše	347-349	
Rychnov	škola	60,238-242,373-374,376-377	
Rychnov	škola-kantor	370-372	
Rychnov	uhlí	22-28	
Rychnov	vikariát	245,333-334,364-365	
Rychnov	zahrádka	340	
Schalk- farář	10-15,37-38,43-46,71-76,289	
Sochy	38,147-148,375	
Tyfus	63-70,86-89	
Ullmann. kněz	2-349,365	
Zvony	151-152,207-211,363,379-380	
Železnice-stavba	148, 175-177, 243-245	
Židé-křest	230-234	

str.3
Poznámky
k tomuto přepisu 2. pamětní knihy
Kopie podle originálu nám poskytl nynější starosta Rychnova ing. Chlouba, nevykazují nedostatky. Horší je to s rukopisem děkana Felgera, slovník je zastaralý a rukopis čím dál méně čitelný. Zejména v latinských textech se mohou v přepisu objevit chyby, neboť tento jazyk neovládám. Často jsou nečitelná některá písmena, často pletou se e, r, n. Proto byly věrně převedeny jedinečnosti a výrazy pisatelovy z rukopisného textu tak, jak odpovídaly době.
Specielní záležitostí je psaní „ostrého ß“ Z počátku bylo jednoznačně psáno „h“ před „s“{pozn. překladatele: nejedná se o „h“, ale o „f“ (dlouhé s), jako na příklad Roehsler / správně: Roesler}, později se „h“ stává plošším, je tedy h nahrazeno písmenem s. Já jsem proto převzal toto písmeno jako s tam, kde se zdá být jednoznačným.
Změněno bylo psaní dvou souhlásek: nn, mm, které farář Felger stále píše s vodorovnou čárkou nad n nebo m. Malé odchylky jsou také u paginace, liší se o několik slov proti originálu, protože to tak při psaní vyšlo, resp. je tak přehlednější.
Jednotlivé značky, které tehdy byly používány, nemohou z technických důvodů být reprodukovány, tak na př. u čtverečných sáhů. Pro krejcar je značka x, u množ. čísla xr,
jak to dělal pisatel. Mé poznámky jsou v hranatých závorkách <,>. {překladatel používá závorky tohoto typu{}}
Buď jak buď, předložený opis souhlasí s originálem a měl by nám tak dát nahlédnout do dávno minulých časů, které vypravují o tvrdém živobytí našich předků a jsou obrazem dané epochy.
Práce mě zavedla do onoho Rychnova, který se stal prací mých předků mojí nevykořenitelnou vlastí.
březen 1994									G.M.
{Pozn.překladatele: Kromě užití velkých písmen v titulatuře je problém v překladu slova Kirche, což je jak církev, tak kostel. Pokud to nevyplývá jasně z textu překládám slovem „kostel, kostelní“, aby se tak dal najevo rozdíl od „farní(= farářovo)}

str.4										  	pag.1
LJCH	{Laudetur Jesus Christus}Buď pochválen Pán Ježíš Kristus

Rok 1851
od pag. 1 –22
Pokračování, které bylo přerušeno v prvním svazku na pag. 184. Zprávy
V tomto roce se konalo vždy po 25 letech se opakující Jubileum předepsané J. Svatostí papežem Piem IX. Začalo 20. června tj. v den po Božím těle a trvalo až do 6 neděle po letnicích, tj. 20. července, tedy 30 dní. Předepsaná 3 procesí byla vedena vždy po odpoledním kázání po Petru a Pavlu do Rádla, na svátek Navštívení P. Marie k soše na Pelíkovické cestě za Plánským lesem a o 5. neděli po letnicích, tj. 13. července k soše u školy v Pulečném. Skutečně se v tomto jubilejním čase mnoho a horlivě modlilo, aby vzrušené mysli, tak jako všude i v našem farním obvodě se uklidnily, svedení byli přivedeni zpět, církvi nepřátelské osoby a lidé bez vyznání byli vraceni k pravému poznání, dokonce podle výkazu č. 55 a 101 farář K. Roessler několik dní před začátkem jubilea podal žádost obecnímu představenstvu o dohled nad hostinci a zadržení tam se často vyskytujících rouhačů.

Z Boží milosti v jubilejním roce skutečně nastala lepší duchovní hnutí, čehož využil P. Karel Roessler v onom čase, jak bisk. milostí slavným ordinářem prostřednictvím výnosu z 28. února 1851 doporučeno, aby o rok dříve ve Štýrském Hradci vzniknuvší Pavlův modlitební spolek zavedl i ve zdejším farním obvodu doufaje, že tím skrze místní a časové poměry upadnuvší církevní život po tomto podnětu dál a dál znovu zesílí a spolek bude tvořit jádro, k němuž se časem připojí mnoho dobrého.

pag.2
Tato naděje nezklamala. Přirozeně, počátek byl neznatelný. Od 3.srpna 1851, dne založení, do konce téhož roku přistoupilo ke spolku jen 30 osob. Že nechybělo nepřátelství k tomuto spolku, není třeba zmiňovat. Přece nás ale zprávy z r. 1856 učí, že žádná námaha v Pánu není marná.

Ale stejně jako Jidášovi podaný mu pokrm nesloužil ke zdraví, ale ke zmaru, tak byli také v Rychnově někteří, kteří podnětu k lepšímu se stavěli na odpor, jako opozdilci po odpadlících z minulého roku se 7. srpna a 9. září hlásili k vystoupení ze svaté katolické církve, takže nově nastoupivšímu faráři bezprostředně připadla smutná povinnost, že musel 4 osobám vystavil zákonem předepsané vysvědčení o vystoupení z církve. Bůh chraň pro budoucnost před takovými událostmi a dej, aby se tito zbloudivší kajícně vrátili k opuštěnému pramenu pravdy.

str. 5
Budiž zde ostatně poznamenáno, že všech 12 odpadlíků z r. 1850 a 1851 byli nevědomí, nevěrci a jinak zpustlí lidé, kteří už dlouho téměř bez výjimky museli být považováni za plané údy na těle sv. církve, jejich odpadnutím byl vlastně zdejší obvod pročištěn. Většina z nich byli chudičtí, a slibovali si od svého přestupu zlaté hory, ošáleni proselitou Hölzelem, pastorem v Jablonci. Z počátku také mohli od duchovně spřízněného spolku Gustava Adolfa, který protežoval sousední jablonecký pastorát, obdržet nějakou finanční podporu, to ale dlouho netrvalo a zdaleka nebylo tak výnosné, jak čekali. Dva z nich jako nekatolíci zemřeli a jeden se vystěhoval do Polska. Ostatní se nyní chovali docela klidně, stali se částečně předmětem soucitu, částečně ošklivosti a ti, kteří kdysi tak silně a osvíceně jednali, se nestyděli v neděli chodit s ostatními žebráky brát almužnu od těch, které dříve označovali za tmáře jakož i žebrat na rychnovské faře.
                      pag. 3
Velké nadšení pro „čisté evangelium“ se ostatně neprokazovalo, protože stejně jako nechodili na mše zde v Rychnově, zrovna tak zřídka navštěvovali protestantskou modlitebnu v Jablonci.
Co se týče zmíněného jabloneckého pastora Hölzela musím podotknout, že to byl nemravný, nevěřící, svárlivý člověk, který v r. 1848 v celé zdejší krajině způsobil mnoho neštěstí a v r. 1854 kvůli chlastu a jinému špatnému chování byl svou vlastní nekatolickou obcí vyhnán. Brzy po jeho příchodu do Jablonce přišla za ním jedna svedená dívka, dcera budějovického měšťana, s dítětem a zůstala mu na krku, až se s ní nakonec musel oženit. Když dostal cestovní pas a chtěl se vystěhovat do Austrálie, nestyděl se mnohé sousední katolické duchovní, kterým způsobil mnohé mrzutosti, požádat o příspěvek na cestu, a dali jsme mu to vpravdě s radostí. 

Konečně budiž zde zmíněn biskupský pastýřský list, který v důsledku 8 přestupů v r. 1850 byl vydán 28. prosince a 5. ledna 1851, tj. neděli po novém roce byl v rychnovském kostele po kázání přečten z kazatelny shromážděným věřícím.
Zněl:
    Milé, v Pánu milované církevní obci v Rychnově
    pozdrav vrchního pastýře a biskupské požehnání v Ježíši Kristu, našem Pánu.
Z ročních farních zpráv jsem se dozvěděl nanejvýš zarmucující vědomost, že v průběhu vojenského roku 1850 ve farním obvodu Rychnov 8 individuí vystoupilo ze svaté římsko katolické církve. Opustili tedy Ježíše Krista, který svým apoštolům pravil:

str. 6 									   	pag.4
„Já jsem cesta pravdy a života. Budu u Vás po všechny dny až do skonání světa.“ Oni opustili církev, kterou Ježíš založil na Petrově skále, kterou on nazval jedinou církví, jejíž brány moci pekla nepřemohou. Oni opustili - abychom mluvili slovy sv. apoštola Pavla - oni opustili dům Boží, kterým je církev živého Boha, sloup a základ pravdy, mimo níž není spásy. Oni tedy nevěrně opustili svou duchovní matku, která je při křtu vzala do své náruče, od níž pili mléko pravé víry, živili se pokrmem slova Božího, svatými svátostmi posvěcovala a sílila, nejsvětější obětí je smiřovala s Bohem, jim nic jiného než dobro, samé dobro prokazovala. Ano, oni opustili pramen milosti, jedinou cestu spásy! Jak nemám jako biskup plakat v srdci nad takovým zaslepením! Ne kvůli církvi, ale kvůli nim! Církev možná ztratila několik členů, ale odpadlíci ztratili onu cennou perlu evangelia, jejíž pomocí si vykoupí nebeské království, neboť co pomůže člověku, když získá celý svět, ale utrpí škody na duši? - praví Pán. Katolická církev nepočítá své členy, ale váží je na váze soudu, a pán, kterému otec soud předal, rozhodne, kdo budou na této váze shledáni příliš lehkými.

Milovaní v Pánu, vezměte si z těchto odpadů uzdravující poučení, totiž: pravá víra je světlem z nebe! Proste, proste denně, aby nepřítel Boha, náš protivník, nikomu nezhasil světlo! Pravá víra je nezaslouženým darem Božím! Bděte, modlete se, starejte se, aby jí nikdo z vašich rukou nevyrval, držte pevně, co jste dostali, aby vám nikdo vaší Korunu neuloupil. Nedejte ďáblu prostor. Bůh nestrpí, aby byl vysmíván, jednejte opatrně, dny jsou zlé a špatné, mnoho falešných proroků obchází světem, jejich prací je odvésti lidi od pravdy a přivést k pohádkám omylů a lží. Proto

pag.5
nevěřte každému duchu, ale vyzkoušejte duchy, zda jejich učení je od Boha, zda obstojí na zkušebním kameni učení. Pravá církev Kristova, neboť kdo neposlouchá církev, je jako pohan nebo veřejný hříšník, který nemá  účast na společenství svatých.

Tak zní řeč Pána a jeho sv. apoštolů. A nyní, v Pánu milí, poté co jsem vás ze své pastýřské povinnosti poučil, napomenul a varoval, vyzývám vás a prosím vás v Pánu, abyste měli křesťanský soucit s odpadlíky, kteří jsou dětmi neštěstí, neboť jsou vskutku ve velké míře potřebni našeho soucitu. Jak ale můžete a máte svůj soucit s nimi dokázat a potvrdit?
Doporučuji je vaší křesťanské lásce pro Boží vůli, která přichází hledat a zachránit, co bylo ztraceno. Neodnímejte jim lásku, která je poutem dokonalosti, která je znamením pravého katolického křesťana. Skrze 

str. 7
křesťanskou lásku, která odplácí zlo dobrem, shromažďujte žhavé uhlí na svých hlavách, jak apoštol napomíná, abyste získali jejich srdce pro Krista. Protože ale všechno dobré přichází jen od Boha, doporučuji vám také vaše modlitby. Ano modlete se denně se mnou k Bohu, našemu spasiteli, neboť on chce, aby všichni lidé byli spaseni a došli k poznání pravdy. Modlete se za ně, aby Bůh na přímluvy sv. bohorodičky sňal pásku z jejich očí, osvítil je a ovládl, aby poznali nebeskou pravdu, dosáhli pokory srdce, znovu se vrátili ke sv. katolické církvi a mohli dojít spasení.
Nezapomeňte konečně ve svých modlitbách ani na mě, abych slovem a příkladem v trpělivosti a moudrosti mohl vést věřící stádo a jejich pastýře na správné cestě pravého spasení k věčnému životu.
       K tomu požehnej mě i vám trojjediný Bůh otec, syn i duch svatý, amen!

Z mého biskupského sídla v Litoměřicích, 28. prosince 1850
								Augustin Bartholomeus, v.r.	
---------------

										pag.6
Když v těch bláznivých časech v roce 1848 a po něm kvetly národní gardy a hospody nikdy nebyly prázdné, chodívali někteří z Rádla do Dlouhých Mostů, aby v tamních hostincích, hojně navštěvovaných domácími i přespolními, jmenovitě v tzv. „Loterii“ u Ehrlicha brali osvícení. Ti také utvořili v Rádle Konventek, kde se četly špatné, jmenovaným Ehrlichem půjčované knihy a církev a vláda a zvláště „popové“ byli hrdinsky tupeni a to tak, že moudřejší ženy to už nechtěly slýchat a stěžovaly si tady na faře.Tito muži a chlapci z konventku popichovali také proti rychnovským duchovním, kteří obětavě konali služby boží v neděli v Rádle a na jejich schůzi koncem roku 1851 bylo jednomyslně vyřčeno: „Nepotřebujeme tady žádné bohoslužby!“
Sotva ale zazněl tento výrok, už se celá obec jako jeden muž postavila proti a ve svatém rozhořčení se vyjádřila: “Nechceme jen vlastní bohoslužby, ale i vlastního faráře!“ Z toho se vytvořil vlastní výbor, který tvořili Josef Demuth, sedlák z č. 109, Franz Wenzel Lang, sedlák z č. 106, a Augustin Hübner, obchodník přízí z č. 96 a podnikli v zájmu zřízení vlastní fary v Rádle subskripci, která v prvních dnech vynesla už 1400 zl. Dne 26.ledna 1851 odebrala se deputace z Rádla do Litoměřic k veledůstojnému p. biskupovi. Byla přijata velmi přátelsky a milostivě a nebyla jí vzata naděje. 5. srpna 1851 se pak konalo komisionelní ohledně potřeby a proveditelnosti rádelské fary.

str. 8										pag. 7
Dne 2. září došlo zamítavé konsistoriální rozhodnutí

Libereckému vikariátnímu úřadu				Č.j. 4280
C.k. krajská vláda v České Lípě dne 24. srpna t.r. č. 5681 dala následující výnos na vědomí okresnímu hejtmanství v Liberci:						
„Přiloženým přípisem z 26. ledna 1851 obec Rádlo požádala biskupskou konsistoř o samostatnou duchovní správu v obci Rádlo, načež okresní úřad s souhlase s biskupským vikariátem v Liberci podnikl potřebná šetření, jejichž výsledek je následující:
V obci Rádlo, přifařené k Rychnovu a vzdálené ¾ hodiny je filiální kostel, kde každou neděli a svátek konají duchovní z Rychnova služby boží, které ale mohou pojmout jen 140, nanejvýš 200 lidí, zatímco obyvatel je 1700 duší, takže rozšíření stavby se dá očekávat tím jistěji, že se nachází jen v průměrném stavebním stavu; je krytá šindelem a nutné je zvýšení zdi, vnitřní vydláždění a podzemní stavba kanálu. Druhá, mnohem důležitější a rozšiřovací stavba se jeví u tamní školní budovy, neboť prostor pro více než 200 dětí  sotva obsahuje 9 čtver. sáhů.
Kromě těchto staveb, jejichž náklady přiškolení a přifaření obyvatelé částečně uhrazují, bylo by v případě povolení zřízení duchovní stanice potřeba najmout obytnou budovu pro lokalistu až po postavení vlastní budovy, počínaje nákupem stavebního místa a novostavby, konečně nákupem pozemku na hřbitov a postavení obvodní zdi a márnice, neboť patronátní úřad se vyjádřil, že nepřevezme ani patronát této lokálie, kostela a školy – v případě

										pag.8
povolení vlastní duchovní stanice - ani k tomu nijak nepřispěje, církevní jmění je ale nevýznamné a náboženský fond - vzhledem na nařízení c.k. min. kultu dekretem z 5. ledna t.r. č. 127 o nejvyšší úspornosti při stavbách - nanejvýš se může převzít jen placení kongruy pro nového lokalistu.
Při tomto stavu věcí c.k. místodržitelství podle sl. dekretu z 13./12. tohoto měsíce č. 17887 není rozhodnuto, navrhnout c.k. min. kultu zřízení lokálie, pročež c.k. okresní hejtmanství bylo odkázáno, aby této obci poukázalo na nutnost oprav stávajícího kostela a budovy školy a odkázalo ji k trpělivosti, aby podle schopností předsevzala stavbu budovy pro lokalistu,

str. 9
ustavení hřbitova, a zřídila patronátní poměry.
Biskupský vikariátní úřad se žádá, aby o tom o vyrozuměl rychnovského faráře.
Litoměřice, biskupská konsistoř,	2. září 1852
Wenzl Kara, v.r., předseda		Philipp Degel, v.r. kons.rada a řed. kanceláře
Protože tímto výnosem nebyly všechny naděje zrovna zhatěny, odvážili se rádelští nového podání biskupské konsistoři v Litoměřicích‚ požadovali nyní jen vyčleněného kaplana a na základě subskripce z r. 1850 učinili nabídku k částečnému vydržování nového duchovního z vlastních prostředků, dostali ale na své podání pro ten čas zamítavou odpověď.

	Liberecký biskupský vikariát			Č.j. 1891
Obec Rádlo, rychnovská farnost, zde požádal o vyčlenění kaplana pro jejich kostel. Této obci jest  dodati následující vyřízení:

										pag 9.
Biskupská konsistoř je o nutnosti přesvědčena, že pro církevní potřeby Rádla by mělo se dbát na ustavení vlastního kaplana, rovněž hodnotí zbožnou horlivost a bohulibou obětavost této obce  s vděčným uznáním a už z tohoto dvojitého důvodu by ráda vyšla vstříc přání a prosbě, pokud by jeho zajištění bylo jen v oblasti možností.
Protože, bez ohledu na ustavení duchovního v Rádle u mateřské fary Rychnov by museli být obsazeni 2 kaplani (?) tak tato obec nemůže počítat s ulehčením břemene z mateřského obročí a tak by, kromě zvětšení kostela a školy, zřízení odpovídajícího bydlení pro duchovního  a ohrazení hřbitova, musela počítat také s vydržováním nového duchovního, což při současné drahotě všech životních potřeb by ročně obnášelo na 400 zl. jež by museli převzít s tím by na sebe uvalili břemeno, jež by při delším trvání mohlo se stát nesnesitelným, neboť se nedá očekávat, že by náboženský fond převzal část tohoto břemene, jak je vidět z obdrženého rozhodnutí c.k. místodržitelství z 13. ledna 1852, č. 17887.
Ostatně se zbožné obci dává ujištění, že jakmile se okolnosti příznivěji upraví, čemuž se dá věřit, že se tam bez prodlení ustaví duchovní správce, biskupská konsistoř k tomu nabídne přátelskou ruku.

str. 10
Toto zdejší ujištění by chtělo pro přítomnost tuto náboženskou křesťanskou obec v její mysli uklidnit a zároveň podnítit, aby možnými obětmi dále pokračovala, že toto ujištění brzy dojde naplnění.
Litoměřice, bisk.konsistoř 30. dubna 1853
Wenzel Kara, v.r..předseda		Philipp Degel, v.r. řed. Kanceláře
																					pag.10
Aby dospěli blíže k cíli, získala obec Rádlo v r. 1853 několik strychů polí pro budoucí hřbitov a v r. 1856 podnikla menší opravy střechy a zadního štítu školní budovy, pak na věži s křížem na kapli, vše vlastním nákladem - ostatně stojí zřízení vlastní fary v Rádle za dnešních poměrů ještě daleko, když zvláště v ohledu obsluhy ze strany rychnovských duchovních, kterému se těší, nejeví se vůbec nutným. Obec, kterou kdysi p. farář Neuber pojmenoval svým pšeničným polem, je od té doby velice zchudlá, a ti staří patrioti vymírají jeden po druhém. Budiž zde také poznamenáno, že Rádlo se od roku 1851 už mnohokrát ucházelo o vlastní faru, což dobrému p. faráři Neuberovi přinášelo nemalé starosti. Než časy se změnily. Nyní rychnovský farář, pokud by mu zůstal kooperátor, nic by neztratil odpadnutím Rádla, spíše by získal, neboť by pak nepotřeboval kaplana, jehož zaopatření a plat stojí víc, než vynáší rádelská štola.
				--------
Zatímco administrátor d.p. Karel Roessler byl zaměstnán nutnými výdaji na opravu rychnovského farního kostela, byl překvapen návštěvou pána, který se ohlásil jako nový farář v Rychnově. Byl to pan páter Alois Schalk, dosavadní farář v Bozkově, kterého presentovala jeho jasnost kníže Kamil z Rohanů dne 11. září jako faráře v Rychnově. Zde následuje jeho sine ira et studio {bez předsudků a náklonnosti} zpracované curicullum vitae:
P. Alois Schalk se narodil 1. prosince 1810 v Hořeněvsi u Smiřic v královéhradeckém kraji jako syn c.k. hospodářského úředníka, který si dělal nárok na predikát „von Dobisch“. Poté co ukončil studia v Praze, vstoupil do řádu redemptoristů a byl 28. července 1833 vysvěcen na kněze.

										pag.11
Jako člen řádu byl na misii v Tyrolích, a protože uměl dokonale francouzsky, byl použit i v Belgii. Po vystoupení z řádu se odebral do Prahy, kde byl zpočátku jako soukromník a později tam pomáhal jako duchovní. V této době okolo r. 1838 a 1839 obrátil na sebe pozornost pražanů svými postními kázáními a vzbudil velkou sensaci. Očití svědkové 

str. 11
vyprávějí, jak kostely, v nichž kázal, nemohly pojmout množství posluchačů, jak kostelní lavice byly hodiny před začátkem kázání obsazeny, a jak zejména ten bohatší svět se zajímal o nadšeného kazatele. A skutečně, jeho mladistvé výrazné vzezření, jeho energický způsob mluvy, jeho plný, znějící hlas, jeho nepopiratelně neobyčejné řečnické nadání dávalo jeho přednesu něco, co jeho posluchače muselo mocně uchvátit a upoutat. Za takových okolností se nemohlo stát jinak, než že zajímavý muž i jinak zvyklý na jednání a navyklý tónu vyšších kruhů, se stal celebritou, které se otevřely vyšší kruhy. Na podpoře z této strany mladému snaživému duchovnímu nechybělo nic, na druhé straně se zdálo, že jeho styky a proudy, do nichž on, aniž by snad sám věděl jak, se dostal, ho nutily k nevyhnutelné povinnosti žít na vysoké noze a vést skvělou domácnost, a aby tomu dostál, přijímal závazky, jejichž výše při pokračující přízni štěstěny mu měla nahánět strach.
V této době přišel P. Schalk k vládnoucí paní kněžně Bertě z Rohanů jako domácí abbé, a protože ona brzy zemřela, a zároveň se uvolnilo místo faráře na faře v Bozkově na knížecím rohanském patronátu, bylo mu nabídnuto. Uváživ, že nálada v Praze z jedné jisté strany 

pag.12
mu začala být méně příznivá, a v doufání, že venkovský farář zvláště na poutním místě mu nabízí bezstarostné, snad dokonce skvělé postavení, přijal P. Schalk nabídku a přesídlil na Bozkov, s vlastní equipáží a 3 sloužícími, mezi nimi i komorníkem, neboť nové farní hospodářství mělo se stát duchovním vzorovým hospodářstvím, a proto se tam nevyskytovala žádná ženská obsluha.
Už dříve plánovaná stavba bozkovské fary byla konečně podniknuta, oltáře v poutním kostele ozdobeny, opatřeny nové varhany, pochopitelně aniž by se vědělo, kdo tyto kostelní stavby zaplatí. K povznesení poutního místa a k lepší obsluze farnosti zdál se faráři Schalkovi nutným druhý kaplan, který také skutečně byl povolen. Dobří bozkovští se divili nikdy nevídané nádheře a mysleli na nevyčerpatelný pramen, který je jejich faráři k disposici. Jen ti, kteří jasněji viděli, a byli lépe informováni mínili, že takové vzorové hospodářství nemůže při příjmech bozkovské farnosti dlouho vydržet. A bohužel se nemýlili. 
Sotva uplynuly 2 – 3 roky, byla equipáž prodána, mužské služebnictvo propuštěno, nejen druhý kaplan, ale dlouhou dobu i od nepaměti fundovaný propuštěn, takže na celou farnost zůstal farář sám, neboť očekávaná velká procesí nepřišla a věřitelé z blízka i z dáli se hlásili a dělali dokonce soudní kroky. Tyto smutné poměry nezlomily ducha p. faráře Schalka ale podnítily ho jen k tomu, aby se geniálními prostředky znovu propracoval 

str. 12
nahoru, které přirozeně nevedly k touženému cíli. Tak koupil v Bozkově selské hospodářství, sousedící s farou, parceloval je a prodával je jako stavební pozemky, protože ale nemohl dodržet platební termíny, musel se opět vzdát. Jindy zase zasel na všech farních pozemcích lněné semeno. Naštěstí se len vydařil, ale hospodáři nemohli takový

pag. 13
způsob hospodaření schvalovat. Později se vrhl na spisovatelskou dráhu a vydal mnoho modlitebních knížek pro různé stavy, jednu i pro vojsko, která mu přinesla čestnou medaili ruského cara Mikuláše I. Ale ani tyto prameny příjmů nebyly dostačující. Mezi jiným pojal také záměr, jít do Paříže na uvolněnou faru pro tamní Němce, odejel skutečně, opatřen nepatrnými prostředky, do Paříže, aby se osobně představil. Ale ani tento plán nevyšel. Nakonec se spolehl na soukromničení, přijal několik dětí, které učil německy. Ale nic nepomáhalo. Zadluženost byla čím dál větší, věřitelé čím dál neumlčitelnější, a když dokonce nechtěli ani úvěrovat nejnutnější životní potřeby, nastal čas, kdy P. Schalk se v Bozkově znemožnil. Ale odvážnému štěstí přeje!
Když byla nouze nejvyšší, uvolnila se rychnovská fara. Přirozeně by žádný farář nešel z Bozkova do Rychnova, ale farář Schalk musel za každou cenu hledat jiné místo. Přitom si vzpomněl, že Rychnov má v dobrém stavu farní pozemky ve vlastní režii, a rozhodl se udělat skvělý obchod. Požádal pak vedle p. administrátora P. Rösslera o rychnovské obročí a dostal je. Že by zde zůstal dlouho, na to nemyslel, mělo to tvořit jen přechod k něčemu lepšímu. A tak začal tu hospodařit jako procházející vojsko. První dny zde skýtaly mnoho potěšujícího, bylo zrovna po žních a dělení úrody mezi předchůdce interkalár a následníka, se konalo pod vedením administrátora P. Karla Rösslera.

pag. 14
Jak z potvrzenky příjmu, zde uchovávané a P. Schalkem vlastnoručně podepsané vyplývá, obdržel týž jako podíl ze zákonné třetiny:
16 strychů jarního a ozimého žita    po 12 zl………………..            192 zl.   
19 str. ovsa                                         po 6 zl                                    114 zl.
16 sudů jablek (po odečtu nákl na sklizeň 50zl 12 kr                      . 25 zl  48 kr.                                      na výnosu z licitace za jetel a úhor                                                   106 zl.			(k tomu připadající žitná a ovesná sláma, jako ekvivalent 					 za sklizňové náklady         dohromady	            432 zl.  48 kr. 	.                        

str.13
Dále z luk:
70 9/10 centnýřů sena po 3 zl. 20 kr.
                         (po odečtu nákl. na sklizeň 51zl.11kr) 		185 zl 20 kr
51 2 cent. otavy po 2 zl. 30 kr. (po odečtu nákl. na skl. 42 zl. 14 kr.) 85 zl 16 kr       
							dohromady 	270 zl.36kr
tedy celkem suma 703 zl. 24 kr. víd. měny neboli 128 zl. 21 ½ kr. konv. měny, čímž on, pokud se týče luk, byl kryt do sv. Jiří 1852, co do polí do sv. Jakuba 1852.
Ale jakpak to mohlo stačit! Tady musela být lepší rada. Jaká? S tím byl P. Schalk hned hotov. 5. října 1851, tedy 4 týdny po svém příchodu, propachtoval všechny farní pozemky na 6 let, v dobrém stavu jsoucí pole za roční činži 387 zl 45 kr konv. m. a louky za 180 zl. 29kr. konv.m. ročně a nechal si nájem – sumu 568 zl. 14 ker. konv. m. najednou zaplatit v hotovosti - tak vykouzlil (s připočítáním shora zmíněných 295 zl. 21 kr. konv.m.) v prvních týdnech svého pobytu na faře z farního majetku sumu 849 zl 35 ½ kr. konv.m. 
Předplacení se pochopitelně stalo bez povolení, neboť ani konsistoř, ani patronátní úřad, ani sl. vikariátní úřad, ani žádný jiný úřad nebyli s tím seznámeni a ta t.zv. pachtovní smlouva byla jednoduše sepsána bez kolku a ani pachtýřem ani majitelem nebyla podepsána, neboť k čemu by byly faráři Schalkovi takové formality? Teprve když uplynul rok, 5. října 1852 a s ním přišel i den nového placení a 36 až 40 nájemců se zarazilo, neboť se mluvilo o tom, že P. Schalk bude přeložen do Lomnice, a zdráhali se zaplatit roční nájemné

pag. 15
poslal nájemní smlouvu do Liberce na vikariát, aby pachtýři uvěřili, že podpisem vikáře bude kontrakt plně platný a oni se nebudou muset ptát. Bez falše a tajení, pln šlechetnosti, jak už byl, podepsal vikář p. P. Gahler kontrakt, aniž by tušil něco zlého. Když dosáhl podpisu, P. Schalk nechal nyní podepsat pachtýře a pak i sám se podepsal a vzal si 568 zl. 14 kr. z rukou pachtýřů a odešel, poté co si vypůjčil menší obnosy od svých kaplanů, a na den sv. Štěpána rozloučil se se svými milými rychnovskými a 5. ledna 1853 odešel, jsa dobré mysli, do Lomnice.

Jelikož P. Schalk byl 31. prosince konfirmován na faru v Lomnici a tady byl jen 1 rok a 2/3 měsíců v držení zdejšího obročí a hned po svém příchodu obdržel z farního majetku 281zl 21 ½ kr., 5. října 1851 568 zl. 14 kr a 5. října 1852 opět 568 zl 14 kr, dohromady tedy 1417 zl 49 ½ kr. konv. m. zatímco jemu (neboť hned po svém příchodu in natura co se polí týče byl uspokojen do sv. Jakuba 1852 a co do luk do Jiřího 1852)

str.14
od obdržených dvou ročních pachtů náležel jen výnos polí za 159 dní 168 zl. 54 kr. a výnos luk za 251 dnů 124 zl. 6 kr., z toho plyne, že částečně interkaláru, částečně nástupci patřící sumu 843 zl 28 kr. konv. m. neboli jinými slovy užitek z luk rychnovského obročí do Jiřího 1854 a užitek z polí do Jakuba 1854, si vzal sebou. To ale P. Schalk asi nepočítal, neboť “s čísly“ neměl rád co do činění.
--------
Od roku 1848 nastal úbytek přihlášek k duchovnímu stavu a předpokládaný nedostatek kněží pohnul nejdůstojnější episkopát, aby si povšiml nařízení sv. tridentského koncilu a vážně se zabýval zřízením chlapeckého semináře.

pag. 16
Také náš nejvyšší, o prospěch sv. církve a duchovní zdraví zvláště svých diecésníků neúnavně se starající p. ordinář pojal - a to jako první z českých biskupů - rozhodnutí, vyvolat v život chlapecký seminář a nalezl v císaři Ferdinandovi I. zbožném a dobrotivém, podporovatele tohoto podniku. Na podzim 1851 byl ústav v císařském zámku v Polici otevřen a jeho vedení svěřeno důst. pánům Jesuitům - a tak  jezuitský řád, který kdysi v naší krajině tak vzkvétal a tak blahodárně působil, a také o rychnovskou faru se zasloužil misiemi a výpomocí v duchovní správě, nalezl se zase v Čechách a právě v Litoměřické diecézi a bude dobře, neboť mu bylo postupně, na podzim r. 1853 vyklizeno jejich bývalé v působiště v Bohosudově.
Při této zprávě chci z doby zrušení tohoto řádu papežem Klementem XIV. nenechat nepovšimnut méně známý epitaf, a uvádím ho tu, abych ho uchránil před zapomenutím.

Epitaf na zánik Tovaryšstva Ježíšova
			Leželo jsi mrtvo !
     
           		Ať je skryto tovaryšstvo Ježíšovo!
		Papež řekl, že tě vykoření
		co jsi udělalo? či jsi lidi podvedlo?
		truchlí od tebe vyrvaní tebou obrácení
Zda jsi bránilo dávat daně císaři
peněžní daň,
co je císařovo, dávalo jsi císaři
daň duší, co je boží, dalo jsi 
		a obojí co nejhojněji.
		Neřekl-li jsi: zničím tento chrám?
		chrámy zbudované k závisti a zištnosti
		skvěle jsi ozdobilo;
		skvělejší nebyly postaveny
		k závisti až k podsvětí jsi uhladilo
		pyšné jsi bylo?
		i když nejméně jsem řekl, nejnepatrnější zanikající budeš milovat 
		bohaté jsi bylo?
            ziskem duší

str. 15									pag.17
		pomíjivé poklady ruce chudých každodenně
		přinášely k nebesům. Zištnost?
		Jestliže prozíravě konat je zištnost? Bylo jsi zištné
		Nepokoj?
		leda s nezbožnými, s kterými mír není
		mír jsi odmítlo
		cizí v okovech míru jsi obepínalo
		rovněž objetí tvoje pohrdaným 
 		rozumělo jsi vysoko?
		leda k střídmosti!
		Dříve, než začneš učit
		co učiníš, učíš?
		fakta a vybrané doktriny
		To jsi udělalo?
		A co dále dělati můžeš?
		Tehdy běda! leželo jsi mrtvo!
		Kdo uvěří že můžeš stát
		když tě klesnout vybrali
		devatenáct papežů tě chválilo
		od jednoho zavrženo jsi bez obvinění
		ozdobila jsi církev 
		službu konajícím opurpurovaným otcům 
		církve pastýřům
		triumfujícím božím tehdy mučedníkům
		tehdy zpovědníkům /mučedníkům /vyznavačům
		síně knížat: svatým konciliářům
		chrámy: kazatelům a svatým soudcům		
		lycea: přednášejícím doktorům
		knihovnám: nejerudovanejší spisy
		veškerému světu slávu jména tvého 
		jsi naplnilo
		pro blížence, kterým zůstalo jsi 
		také aby umírající rovněž umírajícího 
přesvědčíš tovaryšstvo.Ježíšovo

								pag.18
Nemůžeš zemřít dříve 
než za dvě století
věku naplníš v zemích Krista
slunci podobná
Kdo ne znenadání zabije svět
zvolna vypouštělo jsi ducha v mnoha královstvích
přece všem jsi nepřikázalo přestat
velkých se zbavíš 
Je zvykem rozdělení oblouky uzavřít 
Srdce tvé hradu andělů uzavřeno. Co?
		jestliže ti nebylo velké a andělské
		přece jsi bylo zavrženo, nevinnost napodobovat ohlašuje
		Jen jednomu se divím? Zda tovaryšstvo zapomenuté
		letní přes třídenní ohně vyzdobí Lusitanie
neboť poslední prvním ať odpovídají
je potřebné
dává ona ohňům zlým
zatímco tě začíná pronásledovat 
a sobě také oheň zaslouží
zatímco přestáváš dává ti po třech dnech
pohřební pompy hrdinů se konají tři dny
také,zatímco tě chce odsoudit, tě ctí!

str.16
		začíná budovat pohřební ohně 
zámožné krajiny mnohé pro tebe v tryzně slzí
jejich pohřební ohně jsou buď pošetilé nebo pošetilých
snadno budeš uhašen – odpočívej tedy!
zatímco tvůj osud je skončen
také zatímco jsi souzeno odpočívej slavně
neboť bez viny trestáno 
bez soudu odsouzeno
leželo jsi mrtvo
a také až do konce 
zaplatilo jsi vše
také své zaplať a ať je viditelný zánik

								pag. 19
	      Ad
	M *  D *  G.
    {K větší slávě Boží}     
             +  +   +
      Ty poutníče
na paměť zaniklého tovaryšstva
pokud nemůžeš spolutrpět 
posmívat se přestaň
nevíš
jaký pod tím popelem se skrývá Fénix!
-----------------------
			
Když bylo říšským sněmem slíbené vyvázání gruntů potvrzeno slavnou vládou, nyní většina obcí a také mnozí šlechtici pospíchali, aby desátky a deputáty, které dosud byli povinni dávat církvi a farám, školám a chudinským ústavům, mohli zrušit. Tehdy pojal náš milostivý patron, nejjasnější kníže Kamil z Rohanů skutečně velkomyslné a velkodušné rozhodnutí naturální dávky, zajištěné nadacemi pro beneficia svého patronátu neodnímat, (oběť, která obnáší ročně 8000 zl k.m.) a vyslovil svou vůli následujícím přípisem zaslaným veledůst. biskup. ordinariátu 6. prosince 1851:

Veledůstojný biskupský ordinariáte!			Č. 1238 CK.
Na základě sdělení mého vrchního ředitele panství a centrální kanceláře, jmenovitě mého dvorního rady Jany Jansy a panského rady Jana Čecha z 1. a 6. prosince 1851 č. 1232 a zprávy, týkající se vykoupení naturálních požitků kostelům a farám, které nebudou v důsledku zákona o desátcích jako alikvotní část na výnosech pozemků v plodinách, ale jako neměnná dávka odváděny kostelu a faře, a které zákonem ze 7. září 1848 nebyly zrušeny,

pag.20
ale § 6 patentu ze 4. dubna 1849 označeny za vykupitelné a jejich výkup ponechán na dobrovolném přivolení nebo požadavku buď oprávněných nebo povinných: rozhodl jsem se – v hlubokém uvážení církevní situace a oprávněném zhodnocení těžkého a svatého poslání církve - neodpírat nic církvi a zároveň učinit zadost zbožné vůli fundátorů a uctít ji tím, že naturální dávky podle nadací v pivu, dřevu a obilí kostelům a farářům mého někdejšího panství Svijany, Jílové, Český Dub, Sedmi vsí, Starý Dub a Semily,

str.17
pokud se na ně vztahuje právo na zbožné nadace a plnění v důsledku nadační listiny na mně může být právně požadováno, nemají být zrušeny.
Tím, že sděluji nejdůstojnějšímu biskupskému ordinariátu svou vůli, zamýšlím tím vzdát hold svým zásadám, které ostatně také slibují dodržovat posvátnost a neporušitelnost smluv a připojuji zbožné přání, aby Vaše biskupská milost zavázala příslušné farní beneficianty

pag.21
aby k stanovenému zámyslu fundátora, jehož nadace zůstává nezměněna, připojili i úmysl za spásu mých milých v Pánu zesnulých nejjasnějších příslušníků jakož i jejich památku oslavili odsloužením mše svaté.
Na zámku Sychrov, 6. prosince 1851		Kamil kníže Rohan v.r.
						vévoda z Bouillonu a Montbazonu

Že velikost přinesené, skutečně knížecí oběti, bez které mnohá deputátní beneficia, např. Loukovec, by byly zcela zruinovány, došla u veškerého patronátního duchovenstva zaslouženého uznání, tím více, že každému bylo známo, jak mnoho nejjasnější kníže jako oprávněný ztrácí a že všichni se cítili zavázáni díkem, není snad třeba zmiňovat.

Aby propůjčili svým pocitům výraz, byla sestavena děkovná adresa, redigovaná bývalým libereckým vikářem, tehdejším farářem z Lomnice D.P. Janem Bažantem, vším patronátním duchovenstvem podepsána a jeho knížecí jasnosti předána na jaře r. 1852 v Praze deputací, kterou tvořili pánové P. Jan Pažant, P.Josef Hofrichter, vikariátní sekretář a farář v Hodkovicích, P. Josef Charousek koadjutor libereckého vikáře a děkan v České Lípě. Zároveň došlo k ujednání, že pro následující ++ členy nejjasnější knížecí rodiny, a sice pokud možno ve výroční  den jejich úmrtí, ve všech příslušných patronátních kostelech na 

str. 18
věčné časy každoročně tichou oznámenou mši sv. odslouží a sice za:

pag.22
Ludvíka kn. Rohana 			13 ledna 
	Kněžnu Bertu z Rohanů		22 února
	Karla Ludvíka Kašpara z Rohan-Rochefort v měsíci březnu
	Karla kn. Rohana 			24. dubna
	Benjamina kn. Rohana		5. srpna
	Kněžnu Charlottu Rohanovou 	21. září
	Viktora kn. Rohana 			10. prosince		

Tak by fundovaný deputát, pojištěný ovdovělou Marií Magdalenou hr. z Valdštejna, který od doby, kdy byl farářem Lißnerem zaznamenán v první pamětní knize na pag. 15, se během času poněkud pozměnil, a nyní už delší dobu sestává z 6 sudů 1 ½ vědra piva ze svijanského pivovaru, dále z 5 strychů žita, 1 ½ strychu pšenice, 1 ½ strychu ječmene, a ¾ strychu hrachu z jednoho z dvorů svijanského panství, byl za božího vedení znovu pojištěn. Ačkoliv daleká a svízelná doprava těchto naturálií vyžaduje určité náklady, jsou přece, poté co obce vplatily svůj desátek, velkým dobrodiním.
					-----------
Kromě ve sv. 1. pag. 177 zmíněných předmětů byly v průběhu tohoto roku pro kostel opatřeny ještě 4 malé, velmi pěkně znějící oltářní zvonky, za 7 zl. 28 kr. víd.měny a pořízena malá oprava varhan za 24 zl. 59 kr. víd. m., obě na účet kostela, jak to vykazují kostelní účty za rok 1851

			Rok 1852
			od pag. 22 do pag. 40.

Jako charakteristický znak tohoto roku musíme označit rychnovské dolování uhlí, vyvolané farářem Schalkem, neboť ono zaměstnalo mysli zdejší obce na dlouhou dobu ve vysokém stupni a vzbudilo v obci i v okolí mnoho očekávání.
Už povrchní pohled dává tušit, že rychnovské údolí muselo být dříve zaříznuto mnohem hlouběji a teprve následujícími naplaveninami dostalo dnešní plochou podobu. Obě jeho strany jsou vytvořeny v různé době - to proti Jablonci je ze žuly jako prahory, pelíkovické vrchy naproti tomu sestávají z pískovcových skal, tedy z pozdější formace, mezi oběma je zaplavené údolí.

										pag.23
Tyto naplaveniny mohou být příčinou, proč už ve dvacátých letech továrník Herzig z Nového Lesa {Proseč} v Pláních mezi domy č. 196 a 198 nechal kopat, aby byl tak šťastný a nalezl uhlí. Vyhloubil pomocnou šachtu asi 70 loktů hlubokou nalezl v ní naplavenou zem, mezi jiným v této hloubce ještě jeden lískový

str.19
oříšek se zvětralým jádrem, musel ale pro průnik vody vzdát pokračování práce.
Když farář Schalk několik dní po svém příjezdu nechal čistit stoku na louce, učinil pro sebe nový objev, že by se z farní louky mohla získávat rašelina, a snil o milionech cihel, které by musely vynést velikou roční rentu. Jeho předchůdci byl tento stav také znám, ale věděl lépe, že při nepatrné vrstvě rašeliny na farní louce případný užitek v žádném případě nepokryje náklady včetně škod, které z toho na farní louce vzniknou.
V létě 1852 byla louka napíchána a vyrobeno 100 000 borků. Jelikož rašelina byla velice smíchána s mnoha částicemi zeminy a borky proto měly jen malou cenu, nenacházely odbyt a tak bylo na podzim mnoho tisíc z nich ještě vlhkých uloženo na mlat ve farní stodole a do přístavků a p. P. Ullmann převzal záležitost, aby je v nastávající zimě prodal.

Ještě před začátkem získávání rašeliny, někdy na jaře, připadl P.Schalk na nápad prozkoumat spodek farní louky, zda by se tam nenašlo hnědé uhlí. S dřevěnou tyčí, na jejímž konci byla špička, se dal do díla. Že se s takovým nářadím dá málo pořídit, rozumí se samo sebou. Přece ale se dostal asi 12 střevíců hluboko a nalezl šedý a černý  tučný lupek, pro hnědé uhlí dobré to znamení.

										pag. 24
Když se stal známým tento výsledek a také okolnost, že v Rychnově tu a tam se našly na povrchu kusy uhlí, zajímali se někteří liberečtí majitelé továren na sukno o podnikání a uzavřeli s P. Schalkem pro něj velice lukrativní kontrakt, jímž odkoupili od něj jeho právo a založili společnost, která se energicky rozhodla pokračovat v kutání. Tato společnost najala šichtmistra a havíře z okolí Karlových Varů, pod jejichž vedením kutání pokračovalo.

Vyhloubili pomocnou šachtu 17 loktů hlubokou od horního bodu poněkud stranou ke škole. Výsledek byl, v mnoha vrstvách železité kameny, v jejich blízkosti krásně zbarvený modře a červeně prostoupený lupek, na omak jako nejtučnější mýdlo, bez jakékoli příměsi písku, pak šedé a černé lupky smíšené s kusy uhlí velkými jako půl pěsti. Hlouběji proniknout bránila pronikající voda, čemuž se nedalo zabránit, neboť nebyla výkonná pumpa. Bylo proto rozhodnuto kutat několik kroků dále na sever na konci farní louky proti poli.

Nyní se přišlo 63 loket hluboko. Počínaje 20 lokty nepřetržitě až do 40 loktů se nacházel pevný černý lupek s kusy uhlí, nakonec železný okr. Pro těžkosti v kutání se tady přestalo a šlo se na plánskou louku, která patřila obci. Zde se při kutání našel nejdříve bílý, pak černý lupek, nakonec beztvará masa jako šňupavý tabák. Poté co bylo hloubeno do 33 loktů, liberecká společnost se rozešla.

str.20										pag.25
Někteří rychnovští obyvatelé, ve správném mínění, že uhlí je pro Rychnov životní otázkou, se dali dohromady, uzavřeli smlouvu s farářem, který mezitím opět získal právo kutat pro svou osobu, a ustavili akciovou společnost. Bylo vydáno 225 akcií po 5 zl. k.m. s pozdějším doplatkem 30 kr., zároveň utvořili výbor o 10 členech, jednatelem byl zvolen sekerník {Mühlbauer} Josef Preissler a kupec Ignác Maschke.
4 horníci, povolaní z Jesenného, začali solidně hloubit velkou šachtu, která je dosud vidět na farní louce a došli až do hloubky 48 loktů. V hloubce 10-11 loktů se přišlo na černý lupek, smíšený s kusy uhlí, kterážto vrstva ve 36 loktech přestala a přešla ve zkamenělý šedý lupek, který měl překrásné otisky listů, vrstva byla asi 1 ½ lokte mocná. Později do 48 loktů černý lupek s otisky listů. V této hloubce se opět začalo kutat a došlo se ještě 15 loktů hlouběji, kde byl opět modrý lupek a sice smíšený poněkud s pískem. Když se vyfáralo s oněmi kusy uhlí, nastal všeobecný jásot. Už se myslelo, že se narazilo na hledanou sloj. Při zprávě o tom přiběhl farář Schalk v rochetě se štolou, žehnal a vybízel hlasitě k modlitbě a díkůvzdání. Protože ale nadále při kutání se nacházel jen modrý pískovitý lupek místo uhlí, začalo se, aniž by se ztrácela naděje, ve velké šachtě v hloubce 30 loktů s bočními štolami proti Ignácově studni. Pronikli do dálky 30 loktů, ale pak začala pronikat voda, takže se postupně museli dát na útěk. Během 2 dnů byla šachta až do výšky 3 loktů naplněna vodou. To se stalo v začátkem ledna 1853.

						pag.26	
Ve stejném čase, kdy byla hloubena velká šachta, začalo se také v Pláni v údolíčku, mezi dvěma pasekami, kde teče potok téměř přímo z jihu na sever. Tady se našla v hloubce 1 lokte krásná uhelná žíla, vypadající jako nejkompaktnější smolné uhlí a procházející šachtou v mocnosti 2 – 3 palce od severu k jihu. Pokračovalo se v šachtě až do 5 loktů, opustili ale místo kvůli nepohodlnosti práce a začali asi 20 kroků severně od ní. Zde se přišlo na  vrstvu písku a vrstvu černého, tvrdého lupku, obě vrstvy stály na sebe kolmo a byly ostře ohraničeny. Po několika loktech hloubky se opustil kolmý směr, kutali bokem jižním směrem podle vrstvy lupku a obrátili se zase kolmo vzhůru. Zde byly nalezeny velké kusy uhlí ale v koleni, tvořeném dvojitým kolmým směrem přibývající voda nemohla být dobře odčerpávána a tak byla šachta v hloubce 17 loket opuštěna.
Takovým způsobem skončily první pokusy, když ve stejné době musela být opuštěna velká šachta na farní louce kvůli průniku vody. Členové společnosti z Rychnova prostavěli 1100 - 1200 zl k.m.a mohli na nové podnikání myslet tím méně, když životní 

str. 21
potřeby byly v oné době tísnivě drahé a každý podnik začal váznout.

Mezitím ale nebyly všechny naděje vzdány. Potřeba levnějšího topného materiálu byla velice naléhavá, než aby se nedělaly nové pokusy a tak se v létě roku 1854 (poté co p. Ferdinand Unger, velkoobchodník sklem z Hodkovic už na podzim 1853 v Plánském lese několik týdnů ovšem bez úspěchu kutal) ustavila nová společnost v Rychnově, která po vkladu 5 zl.k.m a týdenním příspěvku 30 kr.k.m. sehnala potřebné peníze. První starostí byl vrták s potřebnými železnými tyčemi. Stál 160 zl. k.m. Začalo se opět v Plánském lese a sice v blízkosti už dvakrát opuštěné šachty, leč poněkud východněji na návrší. Vrtalo se do hloubky 70 loktů

										 pag. 27
do samého černého lupku smíšeného s uhlím. Pak už se naráželo jen na samé kamení, což práci velmi ztěžovalo, než přece se došlo do hloubky 93 loktů, kam až vrták stačil. Odtud se šlo severně na konec paseky a vrtalo rovněž do 93 loktů. Tam se našla mimo jiného zelenavá zem, která po několika dnech na povrchu zbělela a jak náhodou přítomný znalec hornictví Konstantin von Novicki z Prahy mínil, měla být naplněna samými infusoriemi {nálevníky}, zbytek byla směs černého lupku s uhlím.

Nyní se opustily Pláně a začalo se na poli sedláka Leopolda Seibotha v Liščinách (tam kde je dnes projektována železnice). Také tady se našla masa černého lupku se stopami uhlí, mezitím i známky soli. V hloubce 48 loktů narazilo se zase na pevný kámen, který nebylo možné provrtat ani rozbít.
Pak se šlo dále dolů loukou, nacházel se zkamenělý černý lupek jako v šachtě na farní louce, a došlo se až na 53 loktů hloubky, kde se vrták odšrouboval od tyče a zůstal viset.
Pokusy podruhé ustaly, když tato druhá společnost, v níž se angažovali malíř Johann Hofrichter a sedlák z Liščin Franz Seiboth, spotřebovala 525 zl.k.m.

Mnohé nezdařené pokusy konečně odradily, i když se stále nacházeli někteří občané, kteří by kutali. Většina doufala, že levné uhlí přijde se železnicí, a mínila, že Rychnov má pod svou plánskou rašelinnou loukou poklad, který místy leží na povrchu a nebude dříve hledán, a myslí, že masově se vyskytující bílá hlína, která odedávna slouží k bílení, bude rozesílána do okolí a nechá se z ní dělat porcelán nižší kvality. Až by se našel levný topný materiál, měla by tu skutečně vyrůst továrna na hrnčířské zboží.

				pag. 28
Nakonec budiž zde podotknuto, že P. Schalk se i v Lomnici zabýval hledáním uhlí, skutečně uhlí - i když malého obsahu - nalezl a byl šťastný, že mohl tento svůj důl prodat lomnickému továrníkovi Mastnému za 1600 zl.k.m.

str. 22
Tak jako jinde ve větších místech v sousedství vznikaly po r. 1848 pěvecké spolky, tak se utvořil v zimě 1850/51 také zde mezi malíři takový spolek, který z počátku měl za účel řádné večerní zábavy, jak dosud k nim mezi těmito lidmi docházelo. Vedle toho se ustavilo i ochotnické divadlo, většinou z členů pěveckého spolku, které tu a tam hrálo a ještě hraje ve prospěch místních chudých. Že výběr her v té době ne vždy byl úplně v pořádku, se dá myslit. Na vánoce 1850 se dávalo drama Johannes von Guttenberg, které při tehdejších dobových a místních souvislostech skutečně mohlo působit zhoubně. Když se o tom dozvěděl P.Schalk, měl proti pěveckému a ochotnickému spolku na sklonku roku z kazatelny tzv. Filipiku, která na dlouhou dobu rozrušila celou obec a mysli i těch dobře smýšlejících byly rozhořčeny, neboť se mínilo, že  ta věc se mohla řešit v dobrém jiným způsobem. V tomto rozhořčení se daný kus ohlásil nanovo, pan P. Schalk zakázal - na rozdíl od obce - jeho uvedení a obrátil se – když pominul politický úřad - rovnou na veledůst. biskupskou konsistoř o pomoc. Obecní představený měl natolik taktu, že farní zákaz dodržel a představení zmařil. Následkem podání P.Schalka přišlo rozhodnutí konsistoře, datované 9. březnem.

							pag. 29
Libereckému biskup. vikariátnímu úřadu			Č. 1186
Rychnovský farář P. Schalk se s ohledem na naléhavost kvůli uvedení divadelní hry „Johannes von Guttenberg aneb Vítězství pravdy nad předsudky“ tamním ochotnickým spolkem obrátil bezprostředně na biskupskou konsistoř o zakázání této hry.
Slavné Místodržitelské presidium na základě přípisu biskupské konsistoře ze 17. února t.r. č. 702 vydalo následující: 
V podání ze dne 22. předch. měsíce č. 394, jehož přílohy vracíme zpět, mě všechny důvody daly podnět, abych další provedení hry „Johannes Guttenberg aneb vítězství pravdy nad předsudkem“ v Rychnově nepovolil. Okresní hejtmanství v Liberci zároveň dostává tento pokyn. Nemohu ale nechat nepovšimnuto, že místnímu duchovnímu správci podle nejvyššího nařízení ze 14. listopadu 1850 nepřísluší žádný úřední vliv na provedení divadelní hry, v kterémžto smyslu bisk. konsistoř nechť faráře v Rychnově náležitě poučí.
To jest faráři v Rychnově P. Aloisi Schalkovi dát na vědomí a vyrozumět o směrnici týkající se připojené poznámky.
Litoměřice, bisk. konsistoř 9. března 1852
Wenzel Kara, v.r. předseda            	Philipp Degel, v.r. kanc. rada a kanc. ředitel

str.23
Nakonec poznámka, že rychnovský mužský pěvecký sbor před místodržitelským potvrzením stanov teprve v r. 1853 byl více agilní než potom, a že při větším církevním vedení mohl více přispět k zvelebení bohoslužeb.
				-------------

										pag.30
Bolestný pohled na hrozící nebezpečí pro církev a společnost podnítil Jeho svatost papeže Pia IX. aby dne 21.listopadu 1851 vypsal veřejnou kajícnou pobožnost k vyprošení božské pomoci a milosti v celém katolickém světě a veledůstojné biskupy zplnomocnil, aby oznámili že v rámci určitého měsíce mají dokonalé odpustky ti, kteří během této doby splní předepsané podmínky určené biskupem v apoštolském zplnomocnění a učiní zbožná díla v duchu pravého pokání.

Toto kajícná pobožnost byla, jako v celé diecézi také ve zdejší farnosti 28.února, v den před prvním postním pondělí započata a 28. března 1852, tj. na 5. postní neděli uzavřena. Farář Schalk se snažil zde ve farnosti zavést chvályhodný zvyk z misií a jiných šťastnějších farností, podle nějž věřící podle stavu (ženatí muži, ženy, mládenci, panny) odděleně v určité dny v týdnu přicházeli k oltáři, aby přijali sv přijímání a pokání. Nenašel ale mnoho ohlasu. jak se ostatně v kraji, kde chudí dělníci záviseli na svých chlebodárcích, nedalo ani nic jiného čekat.
			---------------
Jak první pamětní kniha na pag. 6 a 8 uvádí, patřily před r. 1624 k rychnovské farnosti také vsi Dalešice a Klíčnov, které ale, protože se vrátily ke katolické víře dříve než ostatní místa rychnovské farnosti, se oddělily od zdejšího patronátu, připadly katolické faře ve Bzí a zůstaly při ní, až byla zřízena fara v Šumburku, a byly k ní (spolu s velkou částí obce Kopanina, která odedávna vždy ke Bzí patřila) připojeny. Protože to ale pro Klíčnov a Kopaninu bylo nepohodlné posílat děti do školy v Šumburku nebo Dalešicích, nechali se kolem r. 1812 přiškolit k Pulečnému. Tak to zůstalo i za časů faráře Neubera.

										 pag.31
V roce 1850 rozhodly se ty dvě posledně jmenované obce  požádat o přifaření k Rychnovu. Na jejich toho se týkající žádost bylo 23. května 1851 v Rychnově komisionelní jednání, kterého se kromě polit. komisaře z libereckého c.k. okresního hejtmanství zúčastnil ještě liberecký vikář P. Josef Gahler, šumburský farář d.p. Josef Krupař a v zastoupení držkovského vikáře jablonecký farář d.p.Anton Miksch, kromě deputace z Klíčnova a Kopaniny. Komise vzhledem k tomu, že zejména v zimě je cesta z Klíčnova a Kopaniny do Šumburka nejvýš obtížná, se vyjádřila souhlasně a pro šumburského beneficianta

str. 24
a jeho kostel bylo zprostředkováno odškodnění za štolu z náboženského fondu, načež za necelý rok došlo slavné povolení k přefaření jmenovaných dvou vsí a první máj 1852 byl určen, kdy Klíčnov s 35 domy a Kopanina s 12 domy, dohromady asi 300 duší ze svazku s Šumburkem vystoupily.

Na to byl 12. květen 1852, tj. středa po 4. neděli velikonoční, stanoven jako den slavnostního přijetí klíčnovských a kopaninských do zdejší farnosti. Určeného dne přišlo procesí nových farníků do Rychnova před školu, kde byli přijati rychnovským duchovenstvem v čele s libereckým vikářem P. Josefem Gahlerem a uvedeni do kostela, kde byla sloužena velká mše svatá s kázáním. A tak katolicismus spojil to, co kdysi protestantismus rozdělil.

Na konec budiž poznamenáno, že Klíčnov a nově připadlý díl Kopaniny patřily dříve k panství Svijany, druhý díl Kopaniny, sestávající ze 6 domů, odedávna patřící k rychnovské faře, patřil k panství Český Dub - Frýdštejn.

					-------------	
Na volném místě před zdejším kostelem byly od nepaměti v jistých dnech prodávány potraviny a jiné zboží. Prodejci platili tzv. poplatek ze stánků, který od nepaměti tvořil příjem kostela. Od r. 1797 je tento poplatek zapisován do kostelních účtů bez přerušení až do roku 1851 a obnášel v mnoha letech značnou sumu, např. r. 1835 = 31 zl. 19 kr. k.m., r. 1842 = 31 zl. 18 kr., r. 1846 = 28 zl. 56 kr. k.m.

V roce 1852 farář Schalk se rozhodl být velkomyslný k rychnovské obci a poplatek ze stánků jí z vlastní všemocnosti odstoupil. – Když já v roce 1853 jsem se stal farářem v Rychnově, hleděl jsem, jako přirozený zástupce církve jí protiprávně odňaté opět vrátit, vysvětlil jsem obecním představeným, že farář Schalk nemohl obci darovat něco, co mu nepatřilo, církev už 55 let to užívá atd. atd. Odpověděli mi, že kostel stojí na obecním pozemku, farář Schalk odstoupil rukoudáním poplatek ze stánků obci a nejsou tím méně ochotni se na ně přešlého práva vzdát, když obec bude peníze používat k údržbě a regulaci prostora u kostela‚ což bylo míněno zřejmě pro příští generace, neboť dodnes (po pěti letech) nepřivezli žádný kámen, ani se tam nekoplo, a za dešťů se dá před kostelem v bahně utonout tak jako dřív.

Když jsem uviděl, že soukromou cestou nic nepořídím, podal jsem 3. února 1854 podání sl. patronátnímu úřadu se žádostí, aby zastupoval právo kostela. Odtud bylo učiněno udání politickému úřadu, po dlouhém čekání se objevila v Rychnově komise c.k. okresního úřadu v Jablonci, aby záležitost prozkoumala a vyjádřila svůj názor. Přirozeně to nemohlo být nic jiného, než výrok 

str. 25
ve prospěch kostela. Rychnovský starosta se nicméně ukázal, že není ani nakloněn mezitím vybrané poplatky ze stánků vydat, ani resignovat na jejich další vybírání, ale prohlásil, že to nechá na rozhodnutí vyššího úřadu.

									 	pag. 33
Od tohoto komisionelního jednání uplynulo nyní opět 1½ roku, očekávané vyšší rozhodnutí  na sebe stále nechá čekat a věc stojí tak, jak byla r. 1852. Ale nedosti na tom. Při podpisu kostelních účtů za rok 1856 jsem shledal, že jsem dodatečně v průběhu roku musel zaplatit náklady na komisi ve výši 11 zl. 30 kr. k.m., slovy jedenáct zlatých třicet krejcarů jsem musel vydat. Tak jsem při všem dobrém mínění, abych kostelu pomohl k jeho dobrému právu, nejen neuspěl, ale způsobil ještě větší škody.

Nezbylo mi nic jiného, než tuto prostou záležitost, s níž jsem dříve nechtěl veledůst. biskup. konsistoř obtěžovat, nyní, 7. dubna 1857 č. 95, jí dát na vědomí a poprosit, aby v milostivém zastoupení mého kostela byl týž uveden ve své staré právo (poté co od faráře Schalka, který by vlastně měl nahradit škodu, není nic k dostání) aby rychnovská obec byla nejen přidržena k tomu, aby vrátila právě vybrané poplatky, ale také nadále aby se poplatků zřekla.

Že tato záležitost prostoru před kostelem byla důkladně pojednána je tím důležitější, že  z Hodkovic přes Rychnov do Jablonce projektovaná silnice vede přes prostor před kostelem a při záměru stávajícího vyvazení pozemků obec by připadající obnos k nové škodě kostela mohla nárokovat.
Co  na mé podání  učiní bisk. konsistoř, budu  ve správném čase referovat.

					-------------
Poté co na pag. 19 oznámené ohlášení týkající se vyvazení farních desátků ze strany obcí  zdejší farnosti v zákonných termínech se stalo, sešla se v Jablonci říjnu 1852 vyvazovací komise pod vedením jistého N. Tschertnera. Při jednání o vyvazení obilí, které se mělo podle zákona počítat z průměrných  cen za  desetileté období 1836-1845, nabídly obce 

										pag. 34
dobrovolně  beneficiantům za strych žita 6 zl. víd.m., které by měli obdržet. Kdyby se to nechalo při těchto nabídkách  , byla by to pro beneficium ztráta  mnohem menší, než by byla kdyby se cena obilí zvýšila na 6 zl 30 kr. v.m. ale od toho  by se odečetla zákonná třetina  , čímž by  obnos za náhradu  za strych žita  klesl na 4 zl- 20 kr. v.m. neboli 1 zl.44 kr. k.m.( skutečně směšná cena) Když obce uslyšely, že za strych žita  by měly faráři zaplatit jen 4 zl.20 kr. v.m..byly překvapeny, rozuměly ale své přednosti dobře. něž aby se přiznaly k původní  nabídce. Cena ovsa  byla stanovena jako polovina ceny žita, tedy 2 zl. 10 kr.v.m. neboli 52 kr. k.m..

str. 26
Tak se utvořila roční  vyvazovací renta  za  17 strychů žita  a 22 strychů ovsa . které od nepaměti rychnovské farní beneficium od  přifařených obcí  pobíralo a které nyní byly vyvazeny, za sumu 48 zl. 12 kr. k.m., které obce  kapitalizovaly sumou 960 a několik zlatých a krejcarů.

Ke jmenovaným  39 strychům  desátkového obilí  přispívaly před vyvazením:
			žita				ovsa
Rychnov 	 6 str. 1 věrt.   2 achtl		8 str. 1 věrtel      vyvazeno:   18 zl. 9 kr. k.m.
Rádlo		 6       0           2  ½      	7        0       2 ½ acht.           16 zl 20 ½ kr
Pulečný   	 4      1			           5         3       2		         12 zl 37 ½ kr
Svatý Kříž	     čtyři mázy                             čtyři mázy		                  39 ½ kr
Dobrá Voda         dva     „			   čtyři   „			      26 ½ kr

Celkem:            17 str. žita                            22 str. ovsa 		         48 zl 12 ½ kr

Jelikož vyvazovací renta měla plynout teprve od 1. srpna 1853, bylo stanoveno, že desátky, které byly započteny po termínu sv. Jiří v srpnu 1852, budou naposled odvedeny v naturáliích, a tak pobral p. Schalk 12. listopadu poslední desátek, zatímco jeho nástupce za dobu od sv. Jiří 1853 do konce července 1853 vyšel zcela naprázdno, jako jedinou náhradu škody dostal oněch 4 zl. 12 ½ kr. k.m., které se do kapitalizace oněch 12 zl. k.m. započítaly, ale nebyly pojaty do kapitalizační sumy, která měla být zaokrouhlena kvůli zjednodušení účetnictví.

										 pag. 35
Roku 1853 došlá vyvazovací obligace ( která je uložena ve zdejším archivu) zní:
    
Č. 3212, lit A								960 zl.kon.m.
			Vyvazovací  dluhopis
      		   	království českého
			na devětsetšedesát zlatých k.m.
			které pokladna  vyvazovacího fondu 
			faře v Rychnově (Reichenau) v okrese Jablonec
			s pěti ze sta v konv. měně pololetně splatných
			proti kvitanci zúročí a podle ustanovení  nejvyššího 
			patronátu z 11. dubna 1851 zaplatí.
			Praha, prvního srpna 1853 (padesát tři)
				Obentraut v.r., Chalaupka  v.r.
NB, Všechny vyvazovací dlužní úpisy  jsou zaručeny celou říší a užívají všechny přednosti  státních papírů . Jsou vhodné k založení chudinských, kuratelních, spořitelních, církevních fondů a nadačních kapitálů, jakož i k přijímání  jako kauce  a pokud se týče dosažení  zálohy z c.k. privil. Rakouské národní banky, jsou rovny  státním papírům.
Nejv. patent z 11. dubna 1851, paragraf 21

str. 27
Č. extr. :6294
Tento dluhopis je zapsán v kreditní a likvidační knize příslušné vyvazovací  pokladny. .
Praha,  1. srpna 1853
U berního úřadu v Jablonci/ Mladá Boleslav  za pokladnu vyvaz.pozemků
Praha 3. listopadu 1853   Wurtz v.r.,       Výplatce Polinka  v.r.
		-------------------

Tím bylo okrájení beztak nikdy přesného beneficia dokončeno a zdejšímu duchovenstvu bylo také to poslední, co za své těžké a mnohé služby od svých farníků ještě dostalo, zkráceno. Neboť přede vším ostatním v pamětní knize díl I pag. 8-10 jsou vypočtena plnění, ke kterým se přifařené obce „na věčné časy“(?) zavázaly jako: obdělávání farních polí zdarma, zdarma dovoz deputátního piva, placení loučného, sýrový peníz a koleda, o nichž už dávno předtím nebyla ani řeč. Odvody štoly nemohly za těchto stále rostoucích ztrát tyto nahradit, neboť pro zchudnutí farnosti rok od roku klesaly. Tak tomu bylo na konci roku 1852. Nástupce faráře Schalka  měl ale nepřízeň doby a místních poměrů zakusit ještě ve větší míře. 
Vyvazením desátků tratilo zdejší farní beneficium (neboť ve zdejší neschůdné horské krajině cena žita neklesala pod 6 zl. k.m.) při 17 stryších žita na 72 zl. 30 kr. k.m. a při 22 stryších ovsa na 35 zl. k.,m., tedy dohromady přibližně 107 zl. k.m. ročně. Kdežto pro přifařené nebylo vyvazení žádnou velkou úlevou, protože největší sedlák  zdejší farnosti neodváděl ročně víc než věrtel žita a věrtel ovsa. Ostatně budiž poznamenáno, že rychnovské krajové obilí, jelikož se zde dbalo na čistotu osiva, ve srovnání s jinými místy bylo obyčejně velmi dobré, odevzdávání desátků téměř bez nákladů, což je třeba zvláště vyzdvihnout, dovoz příjemci nebyl ponižující a zraňující. – Leč na co další bědování nad ztrátou, která jiné postihla ještě tvrději a  dlouho učiněná zkušenost jen nanovo potvrdila, že přízeň této země je vrtkavá: k tomu bylo z vyšších míst příslušným beneficiantům přislíbeno jinak jim zprostředkovat náhradu. Doufejme tedy a mějme  prozatím  trpělivost. 
				------------

										 pag. 37
Za časů faráře Neubera skýtala zdejší fara, obklopená mnoha ovocnými a jinými stromy příjemný, venkovský vzhled a byla jimi také chráněna před zdejšími prudkými větry. Tato okrasa a tato ochrana se zdála faráři Schalkovi nadbytečná a  protože mu podíl

str.28
z na něj připadajícího farářem Neuberem zanechaného farního dříví k vytápění 4 kamen samozřejmě nemohl stačit, nechal na podzim 1851 všechny stromy v zahradě a na dvoře porazit na otop, což mu bylo všeobecně zazlíváno. A tak tu stála fara, holá a studená, jako prostitutka u cesty. Zato měl nástupce když už ne ovoce, tak alespoň světlo ze všech stran a vedle toho i příležitost, aby se mohl nerušeně věnovat své zálibě v pěstění stromů, což je přirozeně málo výnosné, neboť v drsném zdejším klimatu  se jen těžko podaří vyvést strom a je třeba se o ně celoročně starat.

V roce 1852 se dostal farář Schalk v záležitosti otopu znovu do nesnází, neboť mu patronátní úřad na naléhání svijanského lesního úřadu snížil užitek z farního lesa z 8 sáhů na 4. Tato nesnáz ale brzy zmizela vzhledem k očekávání právě odkrytého ložiska rašeliny na farní louce a zásob uhlí, které se každou chvíli očekávaly. Byly tady ještě ploty okolo zahrady, fošny ve stáji, prkna a krajinky na hambalkách a ve stodole, tam všude bylo dříví na topení nebo na použití v uhelní šachtě. No to by se měly shora zmíněné 4 sáhy dříví pozlatit a  na zimu  se spekulovalo s použitím  staré šindele z kostelní střechy, která měla být nově pokryta.
			----------------

										pag.38
Na podzim 1852 dovolil si farář Schalk pozvat nejjasnějšího patrona pana knížete Kamila Rohana na rychnovské posvícení a on milostivě pozvání přijal, připojil ale přání, aby byl přijal bez pompy. Na svatého Václava přijel tedy milostivý patron kostela a školy v doprovodu pana dvorního rady Jansy a rady panství Čecha v jednom čtyřspřežním voze se 2 předjezdci do Rychnova, vystoupil před farou, byl tam farářem a početným shromážděným duchovenstvem přivítán, malou školačkou Agnes Maschke z Rychnova č. 119 jménem školní mládeže uctivě pozdraven a pak veden do kostela, na jehož prahu k němu promluvil liberecký vikář P. Josef Gahler několik slov. Nato následovalo kázání faráře Schalka a vikář Gahler celebroval mši svatou. Po skončení bohoslužeb odebral se nejjasnější patron znovu na faru, kde rychnovský starosta ho odprosil za události před 4 lety, popsané v pamětní knize I, fol.181 {šlo o snahu rychnovské Národní gardy v r. 1848 zatknout p. hraběte} a ujistil ho plnou oddaností. Hned nato nastoupila jeho jasnost cestu do Sychrova, když ještě předtím předala faráři Schalkovi 100 zl., aby je rozdělil mezi místní chudé.
					---------
Na podání P. Karla Roesslera jako administrátora podle pag. 10 a farářem Schalkem obnovené podání týkající se opravy na kostele a faře objevily se komise patronátu a   okresního úřadu a určily, že farní kostel až na část zcela nově má být šindelem pokryta,
 
str. 29
krov v kostele a několik oken částečně opraveno, pak mělo být uděláno nové okno na kůru v čele kostela. Také na faře se mělo v horním patře v bytech faráře a kaplana dát 6 nových oken, nové skleněné dveře, pro 5 místností v horním patře pět kusů nových kamen, komíny opravit a farní stodola a část fary nově pokrýt.
Z těchto schválených stavebních objektů bylo už z jara 1851 něco uděláno, a sice veškerá kamna usazena a 2 okna do místnosti naproti kostelu zhotovena.

						 				pag.39
V roce 1852, leč teprve v adventu začalo vedle opravy krovu i dlouho očekávané pokrytí střechy, přičemž se stalo omylem knížecího inženýra Havliny, že se použily šindele jen 22 palců dlouhé, kdežto při dál od sebe ležících latích se měly použít šindele 26 palcové, aby pořádně přesahovaly. Tak byl sice kostel ochráněn před deštěm, ale neochráněn před sněhovými chumelenicemi. Brzy se ukázalo, že při každé zimní chumelenici kostelní klenba víc než při staré krytině je překryta sněhovými masami, které při každém novém tání pracně a s velkými náklady pro kostel se musely odstranit, proto také v kostelních účtech za roky 1853 až 1857 byly vykázány značné obnosy za odklizení sněhu z kostelní klenby. Ostatní shora zmíněné opravy byly provedeny teprve roku 1853. Všechny dosavadní stavební opravy byly hrazeny z rychnovského kostelního jmění, k čemuž přifařené obce přispěly jen drobnými.
Kvůli spravedlnosti nemůžeme zde pominout, že farář Schalk na vlastní náklady podnikl také některé opravy na faře, a sice parketoval místnost obrácenou ke kostelu  v horním podlaží, položil prkna do části dolní předsíně a tak zvané archivní místnosti v přízemí, postavil v čeledníku nová úsporná kamna, nechal dolní předsíň předělit dveřmi a zazdil dveře do kuchyně vedoucí do předsíně, zrušil mříž na schodech a  přeložil schody na půdu do zadní části horní předsíně. Protože pokoj za archivní místností považoval za zbytečný, nechal okna do dvora  zabednit a vchod zazdít.
			-----------

										pag.40
Jelikož patronátní úřad seznam v r. 1852 zapravených rychnovských kostelních potřeb přes mnohá varování průběhem roku 1853 od faráře Schalka nedostal, musel se kostelní účet za rok 1852 bez ohledu na tuto položku schválit, a tak přišly potřeby kostela za r. 1852 teprve do účtu za r. 1853.

Ostatně bylo během roku 1852 pro farní kostel z jeho jmění vynaloženo: za opravu mešních rouch 16 zl. 39 kr. v.m., za opravu věžních hodin 12 zl. 36 kr. v.m., za novou tašku k nemocným 6 zl. v.m. a za novou skříň na uchovávání nástrojů pro kostelní hudbu 12 zl. 30 kr. v.m.

str. 30
 					Rok  1 8 5 3
				     (od pag. 40 –pag. 64)					
		Proti Kristu bojuje  šílený svět
		pozdvihují se národy, hrozné  zbraně si připravují,
chybí plody, hrozná zmítá  námi nouze,
úzkostná mysl pochybuje, nikde není vidět východisko.
Vzhůru srdce! V těchto a všech rozdílech  věcí
ať nechybí charita a víra!

Po odchodu faráře Schalka administroval pan P. Karel Rößler rychnovskou faru po druhé, a sice od 31. prosince 1852 až do 20. dubna 1853.

Do této doby spadá bezbožný atentát na posvátnou osobu našeho mladičkého císaře Františka Josefa I., spáchaný bezbožníkem když J.M. 18. února 1853 o 1½ hod. po poledni se svým adjutantem hrabětem Donathem se procházel ve Vídni na Baštách, přitom ale Bůh zeměpána zázračně ochránil. Když zpráva o zločinu a ochraně Nejvyššího cestou c.k. libereckého okresního hejtmanství sem 19. února došla, byla po předchozím ohlášení dne 22. února sloužena ve zdejším kostele děkovná mše s „Te Deum laudamus“.

Při sbírce u kostelních dveří dne 10. dubna 1852 na votivní kostel ve Vídni, který z podnětu bratra J.M. arcivévody Ferdinanda Maxe v upomínku na zachránění císaře  z vrahovy ruky se měl postavit se sešlo 13 zl. 40 kr. v.m., a byly 21. dubna t.r. prostřednictvím okresního hejtmanství v Liberci  odeslány.
						-----------     
										pag. 41
Požehnání sv. Blažeje, o jehož darování v pověstných osmdesátých letech se mohlo přijít, bylo podle konsist. kurendy ze 7. ledna 1851 ve zdejší farnosti administrátorem P. Karlem Rößlerem opět zavedeno a roku 1853 po předchozím ohlášení poprvé opět uděleno. Od té doby se zvětšovala účast na tomto církevním aktu rok od roku.
						-------------
Při střelbě z moždíře při zmrtvýchvstání tj. 26. března 1853 se zde stalo podobné neštěstí, jako před dvěma lety (viz Pamětní kniha I, pag. 184). Opět to byl bývalý voják jménem Anton Fiebiger, patent. invalida z Rychnova č. 294, 61 let starý, který fungoval jako ohňostrůjce. Znovu byl moždíř nabit a zranil nešťastníka na koleně tak, že mu musela být amputována noha, načež 9. dubna následovala smrt. Od té doby střílení z moždíře přestalo. Místo něj byly od r. 1854 při zmrtvýchvstání fara a dva sousední domy na náměstí před kostelem, místa, kudy se pohybovalo procesí, osvětleny.

str. 31
			P. Anton Felger, XVIII. farář rychnovský 1853

Já Anton Felger jsem se narodil 7. února 1814 v Hořicích, jičínský kraj, královéhradecká diecése. Můj otec Jan Křtitel, narozený v Sobotce, byl c.k. výběrčím nápojové daně, má matka Anna roz. Košťálová dcerou obchodníka plátnem z Vrchlabí. Když mi byly dva roky, zemřela matka a zanechala 3 malé syny a dceru na starosti už tak velmi zaměstnanému otci, který se ale znovu neoženil, ale při výchově dětí mu pomáhali zbožní a bohabojní rodiče, které ze synovské vděčnosti  v jejich starých letech vzal k sobě.

Jelikož jsem byl určen ke studiu, šel jsem ve věku 7½ roku kvůli naučení se němčině jako chovanec do vojenského vychovávacího ústavu v Jičíně, kde jsem byl 1½ roku. Poté jsem rovněž v Jičíně absolvoval 3. třídu hlavní školy a první třídu gymnasia, přešel jsem na staroměstské gymnasium do Prahy, které jsem po ukončení gramatikální třídy zaměnil za piaristické gymnasium na Novém městě.

										pag. 42.
V prvním ročníku mých filosofických studií zemřel milovaný otec. Tato okolnost mě utvrdila v mém už dříve učiněném rozhodnutí, věnovat se duchovnímu stavu. Nemělo to ale jít tak lehce, jak jsem si představoval. Když jsem totiž po prvním semestru 2. ročníku filosofie spolu s mými 3 krajany se ucházel o přijetí do kněžského semináře v Hradci Králové, byli jsme všichni odmítnuti, neboť mělo být přijato jen 14, ale hlásilo se 60 kandidátů. To mě ale neodstrašilo, a protože mi prostředky na další studium nechyběly, zůstal jsem ještě jeden rok v Praze na studium tzv. „volných předmětů“ a podal jsem si žádost do Litoměřic. Tady jsem byl úspěšnější. S radostí přijali cizince, který se v tamním biskupském alumnátu brzy  cítil skutečně doma a tam jsem v kruhu nezapomenutelných spolubojovníků prožil 4 roky, které mohu počítat mezi nejkrásnější a nejšťastnější z mého života.

3. srpna 1837 byl jsem jeho bisk. milostí nejdůstojnějším p. ordinářem Augustinem Boromeem v Litoměřicích vysvěcen na kněze a téhož dne mi byla přikázána kaplanská stanice v Mladé Boleslavi.

Tam nechyběla práce, při počtu duší 8000, 5 školních tříd, mezi nimi dvě přespolní a 1 tovární, 3 filiální kostely, jeden vojenský špitál a kriminál, ale našel jsem u mého děkana a vikáře pana P. Jana Durdíka a už letitého spolukaplana p. P. Fratiška Růže dobře míněnou otcovskou radost, s níž mě, začátečníkovi, poskytovali skutečnou pomoc, a přátelské jednání mi oslazovalo veškerou námahu.

Po třech spokojených letech vedla mě starost o mou budoucnost, abych si hledal místo na tak zvaném větším patronátu, a protože se právě uprázdnilo místo kaplana v Českém Dubu, ucházel jsem se o něj, hlavně proto, abych mohl žít po boku svého spolužáka

str. 32	
a šlechetného kamaráda P. Johana Ribřida. Moje prosba byla vyslyšena a já jsem přesídlil v září 1840 do Českého Dubu.

									pag. 43
kde p. P. Michael Grund, pozdější farář v Hodkovicích byl děkanem, na jeho místo ale už v červenci 1847 nastoupil p. P. Josef Strnad, dřívější farář v Bozkově. V roce 1843 měl jsem zármutek, neboť můj kolega Ribřid, který už od podzimu 1842 kvůli nemoci musel se vzdát místa, zemřel.

Jeho nástupcem a mým spolukaplanem se stal P. Johan Ješina, jehož skutečně bratrské chování mi plně nahradilo utrpěnou ztrátu. Tak to šlo až do r. 1847, kdy zanedbaný katar (na jehož léčení jsem nemohl ani pomyslet kvůli v postě nadcházejícímu jubileu, kdy během 3 týdnů se mělo biřmovat 4000 biřmovanců)  mě donutil, abych odejel do lázní.

Cestou jsem ale skutečně v Hořicích onemocněl, a sice tak, že jsem byl lékaři, kteří  můj stav označili jako zápal plic, odepsán. Než všemohoucí mi znovu pomohl. Po 8 týdnech jsem mohl podniknout byť s velkou námahou cestu z Hořic do Reinerz v Kladském hrabství, kde jsem s velkým  užitkem po 6 týdnů bral mléčnou kůru.

Nato odebral jsem se do Prahy ke svému bývalému kolegovi, řediteli ústavu hluchoněmých P. Frostovi, kde jsem prožil zimu jako deficient a na jaře 1848 jsem byl svědkem všech neobvyklých událostí, jejichž byla tehdy Praha dějištěm.

Prvního máje 1848 opustil jsem Prahu a odebral jsem se po krátkém pobytu v otcovském městě znovu na kúru do Reinerz. Poté, co jsem si tam úplně upevnil zdraví, vrátil jsem se koncem července 1848, syt už života deficientova, zpátky na mě reservovanou kaplanskou stanici do Českého Dubu.

V této době, kdy mysli byly tak rozčilené a národnostní rivalita ještě nevyhasla, byl povolán českodubský děkan P. Strnad jako farář do Semil a na mě byla přenesena administrace českodubského děkanského beneficia. Když se jednalo o obsazení
 
										pag. 44
českodubského děkanství, podnikli českodubští jak u knížecího patrona, tak u nejdůst. ordinariátu kroky v můj prospěch, od nichž očekávali úspěch tím spíše, že si byli vědomi, že se většinou respektuje přání lidu. Jelikož jsem měl před sebou starší patronátní kaplany a dokonce zasloužilí beneficianti žádali o Český Dub, nebylo by správné využívat rozrušených dobových poměrů v můj prospěch a dát se do soutěže.
Lidé mi sice mé váhání měli za zlé a knížecí patron přenechal, aby se vyhnul kolizím, obsazení českodubského děkanství veledůst. ordinariátu, když ale nově jmenovaný pan
 
str. 33
P. Johann Charousek (předtím lokalista v Jeřmanicích) v měsíci lednu 1849 dorazil do Českého Dubu, prokázali českodubští natolik dobrý takt, že ho skutečně přátelsky přijali a i nadále byl vztah mezi ním a městem vždy přátelský.

Poté co v září 1852 pan děkan a vikariátní koadjutor pan P. Charousek zemřel, administroval jsem děkanské beneficium podruhé, a jako před 4 roky, ucházely se i nyní českodubští o moji přízeň. Tentokrát jsem na to přistoupil, neboť mezitím jsem byl nejstarším kaplanem na patronátu a žádný beneficiát se nechtěl o Český Dub ucházet. Byl jsem nyní nejdůst. konsistoří navrhnut na prvním místě. Jeho Jasnost ale nalezla správným jmenovat děkanem p. P. Alberta Küffnera, rytíře z Asmannvilla, kaplana u sv. Jindřicha v Praze a mě jinak uspokojit.

Jelikož několik dní nato se uprázdnilo rychnovské beneficium a já jsem byl sl. patronem ústně i písemně vyzván, abych se o ně ucházel, nemohl jsem se tomu vyhnout, i když mi nebylo lehké opustit můj milý Český Dub, kde jsem za 12 let  zakořenil, a odejít do tehdy značně vykřičeného  Rychnova.

										pag. 45
9. dubna následovala moje presentace a 21. dubna konfirmace, načež já, poté co můj majetek odvezly fůry z Rychnova, Rádla a Pulečného už 26. dubna, jsem se 28. dubna 1852 v doprovodu velectěného českodubského p. děkana rytíře z Küffer a p. P. Jašiny přišel do Rychnova, přičemž se stalo, že jsme cestou ze Záskalí do Jeřmanic s koněm a vozem zapadli do sněhu a teprve po velké námaze jsme mohli pokračovat v cestě.

V Rychnově jsem byl na prostranství před kostelem srdečně přivítán školní mládeží, učiteli, obecními představenými, oběma kaplany z nichž p. P. Rößler mi v době mé  poslední administrace v Českém Dubu stál po boku jako věrný přítel. 6. neděli po letnicích {podle data to vypadá spíš na 6. neděli velikonoční?}, tj. 8 května 1853 mě instaloval důst. vikář a děkan liberecký p. P. Josef Gahler.

Tak jsem měl, jak se říká, konečně domovní číslo, ale jaké! Jediná obyvatelná místnost v horním podlaží, sice s parketami, ale bez kamen, druhá s kamny, ale bez oken, třetí sice s oknem a kamny, ale bez dveří, půda bez komory, sklep plný vody, kuchyně bez prkenné podlahy, stáje bez prken, stodola bez krajinek a prken, kůlny prázdné až do dna, vrata do dvora a zahradní plot shnilé, dvůr a zahrada pustina bez stromů, k tomu otevřené a ze všech stran přístupné, kdežto plot spojující stáje se stodolou ukraden několik týdnů předtím jako majetek bez pána.

str. 34
Všechny farní pole a louky propachtovány, pachtovné až do 5. října 1853 vybráno do rukou mého předchůdce. V celém domě ani polínko dříví, ani zrníčko obilí, ani otýpka slámy. Jak taky? Jediná nepropachtovaná farní louka za stodolou zničená, samé opuštěné rašelinové jámy, vedle nich kolosální hromady zeminy a kamene, upomínající na opuštěnou šachtu.

										pag. 46
K tomu kostel, snad nový, ale špatně pokrytý, uvnitř ale, nepočítaje hlavní oltář, plno starých krámů. Hřbitov zpustlý a malý.

Snad v průběhu roku budou zajištěny 4 páry oken a jedny dveře a část fary a stodoly bude pokryta, co je to ale proti všemu, co je naléhavě nutné? Požadovat, že by se přece jen dalo udělat víc, to nic nepřineslo a snad po dlouholetém čekání konečně přijde rozhodnutí, že kostelní jmění není s to po tak přinesených obětech přinášet oběti nové. Na druhé straně nemohou věci v domě a okolo domu zůstat tak, jak jsou. A tak nezbylo nic jiného, než to chybějící opatřit z vlastních prostředků.

Dal jsem se tedy hned do díla, a sice s takovým slepým zápalem, že jsem v domě a hospodářských budovách prostavěl přes 700 zl. k.m., jak dokládá přehled výloh. Spolehl jsem se při tom na mé ne nevýznamné dědictví, které jsem vzal sebou a doufal jsem kromě toho, že p. P. Schalk dodrží závazky vůči mě a mému beneficiu a mně a mému domu alespoň v nejnutnějším vyjde vstříc.

Tehdy jsem netušil, že já po 4 letech od faráře Schalka pořád neuvidím ani jediný krejcar, nic, že i kdyby mě případ mého předchůdce nepostihl, při dnešním zúženém výnosu beneficia, bez ročního přídavku 300 zl. k.m. z vlastního, bych hospodářství, jež vyžaduje přítomnost tří duchovních, nemohl vést, tím méně pak, když nastanou za sebou tři roky neúrody, zdražování, nemocí a jiných neštěstí, jak skutečně přišly.

Co to znamená převzít hospodářství vysáté pachtýři – o 39 strychů obilí ročně méně do domu získat - v této drahé a drsné krajině pro 4 kamna všechen otop kupovat - při denně se měnících poplatcích ze štoly vyjít - to a jiné jsem nebral v úvahu, jinak bych musel své nadšení po nápravě krotit.
							-------

										pag. 47
3. května 1853 zemřel v Liberci po pohnutém, neúnavně činném životě v 88 letech  na ochrnutí mozku veledůstojný p. P. Franz Wolf, čestný arciděkan, držitel velké medaile za zásluhy, jubilující kněz a zasloužilý děkan liberecký. Byl v libereckém okrese podle

str. 35
výkazů zdejší matriky v letech 1820-1830 biskupským vikářem a získal si pro svou  laskavost všeobecnou úctu a lásku zvláště u duchovenstva, které také na jeho pohřbu dne 7. května se zúčastnilo v počtu 70 členů z blízka i zdáli. Pohřební řeč držel jeho nástupce p. děkan a vikář P. Josef Gahler. Pán dej velezasloužilému a čestnému muži věčný klid.

První podání, které jsem jako rychnovský farář poslal biskupské konsistoři, se týkalo události, která sama v nejširších kruzích vzbudila mnoho nevole a každou skutečně věřící myslí musela hluboce otřást a zranit ji - událost, která upomínala na hrubé a divoké doby obrazoborectví.

V odpoledních hodinách 2 neděle po letnicích, při rádelské pouti, tj. 29. května  se shromáždila v zlopověstném rádelském mlýně skupina vousatých jinochů i holobrádků u svého, jimi uctívaného přítele Franze Schütze, syna majitele papírenského mlýna  z Rádla, který byl jeho majitelem. Byli to vesměs lidé z na  pag. 6 zmíněné Ehrlichovské společnosti. Poté co se chvíli bavili obvyklým způsobem, dostal jeden z nich nápad, svou 

pag. 48
odvahu, lépe řečeno hrubost a svou nenávist ke kněžím prokázat na soše sv. Jana Nepomuckého, kterou nechal postavit dřívější zbožný majitel mlýna. Geniální nápad přijali potleskem a veliké honorace se nyní podílely více či méně na následujícím skandálu.

Nasadili soše koňský chomout, poházeli jí provázky, za posměšných a výsměšných slov přiložili svatému obrazu k ústům láhev pálenky s výzvou aby pil a křičeli a řvali: Ať svatý udělá zázrak, když mu to není vhod? Franz Schütz se vyjádřil: Ten chlapík tady (mínil svatého), nabídněme mu vědro piva atd. atd.

Jelikož asi 40 osob, dospělí i děti, přihlíželo této bezbožné nepřístojnosti, brzy byla celá věc v okolí rozhlášená. Poté, co byla učiněna příslušná hlášení, začalo soudní vyšetřování, přičemž jsme učinili smutnou zkušenost, že dospělí, kteří to i viděli a slyšeli, až na několik jednotlivců z nečestných důvodů věc popírali, částečně udávali, že nic neviděli, a jen děti jednomyslně podávaly pravdivé svědectví.

V mém podání nejdůst. konsistoři prosil jsem o uspořádání skutečné slavnosti rekonciliace a přenesení znectěné sochy na jiné místo. Následkem toho nařídil nejdůst. p. biskup zmíněný svátek na Navštívení P. Marie, který připadá na 7. neděli po letnicích tj. 3.
 
str. 36
července 1853 a vydal svůj pastýřský list, který byl předčítán na sv. Petra a Pavla a to nejen v rádelském a rychnovském kostele, ale i ve Vratislavicích, Rýnovicích, Jablonci, Hodkovicích, Jeřmanicích, Dlouhých Mostech a Rochlicích a který zněl:

										pag. 49
   Já, Augustin Boromeus, z  milosti Boží a apoštolského stolce biskup litoměřický dávám všem věřícím, kteří toto budou slyšet nebo číst, vrchnopastýřský pozdrav a biskupské požehnání v pánu Ježíši Kristu!

Strašný, rozhlášený, bezbožný čin byl spáchán 29. května t.r. v Rádle, v rychnovské farnosti na soše našeho svatého zemského a diecézního patrona – čin, o němž mezi křesťany nebylo nikdy slyšet, čin, který jen zaslepení pohané, kteří v křesťanském rouše přišli, spáchali.

Svědčí to o vysokém stupni zavrženíhodnosti, pokleslosti, bezbožnosti takových lidí, kteří jsou s to spáchat tak neslýchaný posměch, tak neslýchanou drzost na obraze svatého, navíc svatého, který nejen v celém katolickém světě se zvláštní oblibou -když to tak mohu říci – je uctíván, ale který jako dítě naší vlasti leží našemu srdci obzvlášť blízko. Je to dílo rouhání, v němž je ve jménu samotného Boha, který je ve svých svatých uctíván a vzýván, těmito rouhači a posměškem a potupou a pohrdáním byl poházen a znesvěcen – a já lituji z celého srdce obec, v jejímž středu bylo vykonáno pohanské zvěrstvo.
Nechtějte, moji drazí v Kristu, nechtějte, abych vám tyto rouhavé činy zevrubně líčil a popisoval, znáte je beztak a moje srdce krvácí při vzpomínce - mé pero se chvěje to popisovat - moje ústa se stydí o tom mluvit - a vaše uši se budou bránit slyšet o tom znova.

										pag. 50
Co ale máme dělat?
Hned jak jsem se o tomto rouhání dozvěděl, byla mi spojením s Bohem vnuknuta myšlenka, že není nic spěšnějšího, než slavnostní obrazové a kající procesí vést z farního kostela k této posmívané a znesvěcené soše sv Jana Nepomuckého v Rádle, tam učinit slavnost církevního očištění a pak usmíření a sice na následující způsob, abychom se před Bohem se zkroušenými srdci pokořili a o jeho milosrdenství vroucně se opřeli.

Kéž on na přímluvu svého věrného služebníka, sv. Jana Nepomuského, odvrátí milostivě svůj trestající soud, kéž s námi nejedná podle našich hříchů, neodplácí nám podle našich špatných činů a svou otcovskou tvář ať od nás neodvrací, kéž srdce bezbožných rouhačů a pohrdačů svatého probodne svou svatou bázní a skrze bázeň před jeho soudem se srdce pohnou k uzdravujícímu poznání jejich strašlivého zločinu a 

str. 37
k očekávání pokání, na něž oni, jelikož jsou vinni církevní klatbou, zmužilým odprošením před posmívaným obrazem sv Jana Nepomuckého, skrze bohulibou  zarmoucenost nad spáchaným bezbožným rouhačstvím, skrze nepokrytecké obrácení a důstojným přijetím sv. svátosti pokání a oltáře odvrátí od sebe kletbu a znovu dají zbožný příklad, že přes velké pohoršení znovu se udobří a své věčné spasení s jistotou se budou snažit prosadit.

To tedy budiž vaše pomsta, moji milí! že zlé odplatíte dobrem, za tyto nešťastníky proste Boha, který nechce, aby hříšník zahynul, ale aby se obrátil, aby se jeho duše zachránila a byla spasena. Ostatně očekávejte s křesťanským povznesením ve vůli páně, co příslušné úřady a soudy rozhodnou.

										pag. 51
Vy ale, milovaní, se poučte  z této bolestné a strašlivé události, jaký netvor se může stát z člověka, když odpadne od Boha, spadne do jámy bezvěrectví  a octne se v osidlech ďábla.

Bůh se nenechá vysmívat! Proto, milí, buďte  silní v Pánu, stůjte pevně ve víře, zůstaňte  stálí v lásce k Bohu, buďte pilní v modlitbě, ve zbožných  cvičeních, vë službě Bohu, v naslouchání božskému slovu,  v přijímání  sv. svátosti, pokání a  oltáři,  na němž často poznáváte  dary milosti  Nemějte  žádný důvěrný styk , žádný spolek  s nevěřícími, s nepřáteli Boha  a jeho sv. církve,  abyste mohli vzdorovat  odpůrcům , satanovi, ve zlém dni  svádění.

Buďte bdělí  a modlete se , abyste  neupadli v pokušení  Milost našeho Pána Ježíše Krista  buď s vámi všemi, Amen!
Litoměřice, z mé biskupské residence ,22. června 1852     Augustin Bartholomeus, biskup

Ten, kdo šel 3. července  brzy ráno okolo sochy sv.Jana Nepomuckého u rádelského mlýna, viděl ji zahalenou černým suknem a střeženou dvěma četníky. Odpoledne ale okolo ½ 3  přicházela procesí z farností, jmenovaných na pag. 48, vedená příslušnými duchovními za modliteb a zpěvů žalmů do mlýnského údolí, kde se spojily s rychnovsko-rádelským procesím a vytvořily lidskou masu, čítající 6-8000 lidí, kteří se rozestavili částečně v údolí, částečně na okolních vršcích.

Když došel na místo,. započal p. děkan a   okresní vikář z Liberce P. Josef Gahler rekonciliační slavnost uchvacující, všechny oslovující řečí,  a mysli všech byly  tak naplněny ošklivostí nad  provedeným  zločinem, že by byl stačil jen pokyn, a masy by  zlořečený mlýn  přepadly a nezůstal by kámen na kameni.
str.38
Nyní začal obřad, zpracovaný samým veledůst. ordinářem totiž očistná slavnost, po jejímž ukončení  bylo černé zahalení  ze sochy sňato  a při všeobecném pohnutí začala  pobožnost smíření Po jejím skončení  odešla jednotlivá procesí v pořádku zase domů. Pan vikář uzavíral rychnovský  proud, přičemž navečer bylo  ve zdejším farním kostele  požehnání.

Tak se skončil tento velkolepý, v celém okolí nezapomenutelný ačkoli smutný svátek. Byla to demonstrace, která skutečně blahodárně zapůsobila. Byl to Boží soud, uspořádaný církví, který na  zločince pokud ještě měli aspoň jiskru  dobrého citu,musel působit mnohem výchovněji, než tresty,která jim udělila světská spravedlnost.

Zamýšlené přenesení sochy,protože bylo jen těžko proveditelné,  se nekonalo. Zato bylo  učiněno opatření., že ode dneška  celoročně  pro všechny budoucí časy na svátek sv. Jana Nepomuckého odpoledne od rádelské kaple  pod vedením rychnovského duchovního bude vedeno procesí k řečené soše.
Procesí se koná  od r. 1858 v neděli  v oktávu sv. Jana Nepomuckého  po rádelské ranní mši.

Rok nato dostalo veledůst.  biskupská konsistoř od, libereckého státního návladnictví následující přípis:
 
	Důstojná biskupská konsistoř   v Litoměřicích		Č. 12589 St.

 ve věci vyšetřování proti Kajetánu Hübnerovi, synu obchodníka z Rádla č. 155, Ignazi Schützovi synu papírenského mlynáře z Rádla č. 219, Antonu Bayerovi, pachtýři rádelského papír. mlýna, Leopoldu Wagnerovi, vlastníkovi blízkého Focke-mlýna, Ferdinandu Weissovi, ranhojiči z Dlouhých Mostů kvůli znesvěcení sochy sv. Jana Nepomuckého u rádelského mlýna  dovoluji si  s odvoláním na ctěnou notu z 23. června 1852 č. 2844 a zdejší dopis z 3. července 1853  č. 1475sdělit  s potěšením následující:
											pag. 53
C.k. státní návladnictví předalo  uzavřené předšetření  se zprávou dne 8. října 1853 č. 1787, 1905 a 1934, c.k.generální prokuratuře  v Praze s návrhem, aby shorauvedení obžalovaní byli obviněni  ze   zločinu  rušení náboženství podle § 122, písm. b 123 trest. zákona 

C.k.generální prokuratura tento návrh c.k. stát. návladnictví schválila a  v tomto smyslu  u obžalovací komoře  veleslavného vrchního zemského soudu v Praze předala  k projednábí.  Obžalovací komora  překvalifikovala čin z  rušení náboženství na   urážku  zákonem uznaného náboženství podle § 303 tr.z. a Kajetana Hübnera, Ignaze  Schütze,
str.39 
 Antona Bayera Leopolda Wagnera ( z Hodkovické farnosti) a Ferdinanda  Weisse , odkázala k projednání u kolegiátního okresního soudu v Liberci.

Toto rozhodnutí ohledně  zmateční stížnosti velesl. generální prokuratury  bylo nejvyšším soudním a kasačním dvorem  dne 18. ledna  1854 č. 309 potvrzeno. o tomto právoplatném rozhodnutí  bylo hlavní projednání  nařízeno na 9. březen 1854, ke kterémužto dni Kajetán Hübner a Ignaz  Schütz od 18. června,1853, tedy  téměř 9 měsíců seděli ve vyšetřovací vazbě, která se pouze při obvinění z e zločinu rušení náboženství, ale u pouhého § 303 tr.z. se nedá ospravedlnit, pročež  tato vyšetřovací vazba  pro vyměření trestu bude muset mít deprimující  vliv.
											pag. 54
Při hlavním líčení 9. března 1854 navrhlo. státní zastupitelství Kajetánu Hübnerovi těžký arest 5 měsíců. Ignazi Schützovi. Antonu Bayerovi a Leopoldu Wagnerovi  těžký žalář 4 měsíce, a Ferdinandu Weissovi těžký žalář 3 měsíce.. Soudní dvůr ale uznal že Kajetán  Hübner, Ignaz Schütz, Anton Bayer  a Leopold  Wagner v souladu s výpovědí jsou  vinni, 

Kajetán Hübner v uvážení  přitěžující okolnosti způsobené veřejného pohoršení , pak za polehčující okolnosti že v opilosti měl oslabený úsudek, své dřívější zachovalosti (?) a že nezaslouženě seděl ve vyšetřovací vazbě  bez svého zavinění déle než 9 měsíců podle §303 tr.z. k trestu těžkého vězení v trvání 1 měsíce

Ignaz Schütz, že nemá žádné přitěžující, ale polehčující okolnosti, dosavadní bezúhonný život a že bez svého zavinění byl ve vyšetřovací vazbě  déle než 7 měsíců podle §303 s použitím  § 266 tr.z.k trestu těžkého vězení v délce 14 dní

Anton Bayer a Leopold Wagner že nemají přitěžující okolnosti, ale jen polehčující svého dosud bezúhonného života, každý podle § 303 s použitím § 260 b) tr.z.k trestu těžkého vezení v trvání tří týdnů zostřených postem každý pátek, rovněž podle §461 odsouzeni k úhradě nákladů trest. řízení

Naproti tomu byl Ferdinand Weiss  od žaloby osvobozen a podle § 460 tr.z. od zaplacení nákladů osvobozen.

Proti tomuto rozsudku  z 9. března 1854 ohlásili své odvolání Anton Bayer, Leopold Wagner a Ignaz Schütz, ale odvolání byla při apelačním jednání dne 24. května 1854 na návrh c.k.  státního  zastupitelství  zamítnuta následkem čeho trest pro  zmíněné 4 
str. 40
odsouzené vstoupil  v platnost.
  C.k. Státní zastupitelství v Liberci
   26. června 1854				 Fr. Möller, v.r.
 pag. 55  
Tak dostali  zločinci zasloužený trest, s výjimkou Ferdinanda Weisse,  Franze Schütze a ještě několika jiných stejného ražení,  kteří nebyli horší než 4 shora jmenovaní, ale  uměli se šikovně  z toho vylhat.
Nejpotrestanější  jsem byl ale já. Ten lehce vysvětlitelný zármutek, který mi toto veřejné pohoršení způsobilo,  potupa, která vázla na mé farnosti, , mnohonásobná jednání  s těmito zarážejícími lidmi, jimž jsem se musel  podrobit,  léta se vlekoucí  zpravodajství a  jiné nekonečné psaní, které jsem musel podstoupit,  malá naděje, že tito zbloudilci  tímto trestem dojdou k pravému poznání,  lítosti a pokání To všechno na mě leželo jako můra,  a musel jsem své farářství na dlouhou  dobu tady protrpět., Bůh chraň každého duchovního  před podobným případem!

Konečně  musím poznamenat, že Franz Schütz, vlastník rádelského papírenského mlýna  a Leopold Wagner , majitel  tak zvaného Focke-mlýna (Fockemühle), který patřil do hodkovické farnosti, oba svobodní a v nejkrásnější květu svých klackovských let, se v roce 1854 odstěhovali do severní  Ameriky,  zaslíbené země svobody, . Tam skutečně patří. Dej Bůh, aby se  vrátili polepšení, nebo raději aby se vůbec  nevrátili

Pro Kajetána  Hübnera a Ignáze Schütze přišel, když se chtěli oženit, okamžik kdy se museli poohlédnout po kostele a  duchovním.Tu nastala samozřejmě nová práce,, nové konference, poučování,  výklady, při nichž  byli mnohem skromnější než dříve.Oba se  museli, aby byly ohlášky,.podrobit jistému   církevnímu pokání. Bůh suď, zda jim to  šlo od srdce.
							pag. 56
 a  způsobilo u nich spásnou změnu mínění,  čímž jsem se alespoň u posledně jmenovaného utěšoval. Ostatně chovali se oba, jakož i Anton Bayer a mezitím do Jablonce přesídlivší Ferdinand Weiss od té doby klidně a posledně jmenovaný se  ukázal v péči o  nemocné ( také z naší farnosti) velice horlivým                      . 
					-------------
Při mém nástupu nalezl jsem celé farní hospodářství bez polí a luk, protože bylo, jak jsem už psal,  propachtované.Protože tady nebylo lze vést větší  domácnost a  často bylo  obtížné, sehnat u sedláků ve vsi  žejdlík mléka,musel jsem myslet na to, abych  získal alespoň tolik polí, kolik je třeba k držení 2 – 3 krav. Proto jsem už na jaře 1853 požádal některé
str 41
pachtýře farních pozemků, aby mi přenechali některá blízko ležící pole a louky s tím , že jim vrátím nájem, který zaplatili faráři Schalkovi a zohledním případné náklady Pachtýři ale, protože v předešlém roce měli skutečně krásnou úrodu, a také v roce 1853 reflektovali na ještě nevysátou půdu a slibovali si  dobrý výnos, téměř úplně se zdráhali

V této záležitosti se  mi ukázalo jako štěstí, že na podzim 1853 šestiletý pacht kostelních polností končil. Obrátil jsem se tedy na  slavný patronátní úřad v Sychrově s prosbou, aby mi rychnovské kostelní  hospodářství od podzimu 1853 cestou oferty pronajal na 4 roky   ( tj. do podzimu 1857,  kdy pacht farních pozemků skončí  a hospodářství opět připadne faráři)

Nabídl jsem víc, než  by cestou  veřejného propachtování podle očekávání  se mohlo čekat. Slavný patronátní úřad  nevěřil, že může přijmout mou nabídku a mé žádosti nemohl vyhovět a odkázal mě na  veřejnou dražbu, konanou 8. srpna 1853, kde měl být  kostelní majetek na šest let  po parcelách   pronajat. Měl jsem spolu s jinými zájemci zápolit a přebít je.

To se mi ale nelíbilo a zdálo se mi příhodnější,  na 8. srpna nově podat písemně nabídku  na ročních 150 zl. pachtovného  a zaplacení daně za celé kostelní hospodářství na 6 let.
											pag. 57
Protože 8. srpna  při  pachtování  kostelního majetku podle parcel nedosáhl  docílený výnos  mojí nabídku., bylo mi pak skutečně  komisionelně všechen kostelní majetek pronajat na 6 let., tj. do podzimu 1859.

Tím jsem ale zavrtal do vosího hnízda. Nevěděl jsem, že dosavadní pachtýři kostelního majetku  mezi sebou  tvoří kliku, která nikoho nezasvěceného mezi sebe nepustí, a zatímco oni  po 6. a 6. letech dají pár krejcarů,  cítí se jako dědiční pachtýři.kostelních pozemků. .Z toho jim vyšlo, že obvinili ne mého předchůdce, který mě k tomuto kroku  dohnal, ale mě  že jsem se odvážil k dosažení  potřebného mléka pro domácnost  projevit zájem o kus pole a louky.

Že rychnovský farář už ve staré době  si najímal  kusy kostelních pozemků dokazují  kostelní účty např. 1698, 1724, 1733 a jiné starší např. 1745, 1768.
str. 42
Abych tedy měl pokoj,  přenechal jsem těm největším křiklounům začátkem podzimu některé parcely a když na podzim 1853 v důsledku nízké sklizně a úplného selhání brambor někteří pachtýři farních pozemků, když zjistili, že z toho nebudou mít zisk, dobrovolně vrátili vysátá pole , odstoupil jsem také ostatním  pachtýřům kostelních pozemků za činži, dosaženou 8. srpna  příslušné kusy polí a luk až na 2 malé, nikým nenárokované parcely.
Od této doby  jsem pachtýřem kostelních pozemků, více podle jména , z celého pachtu jsem měl jen  škodu., vyžadoval jsem  každoročně nájemné včetně daní a zaúčtovával je  vždy do kostelních účtů. Toto cvičení mi vyprší na podzim  1859.

Co se týče výnosu kostelního majetku  musím tady podotknout, že roční pachtovné za ně  ještě v r. 1813  obnášelo jen  maličkost- pro jmenovaný rok 13 zl.49 kr. Od té doby  rostl výnos. Tak obnášel podle kostelních účtů v r.1814 už 53 zl. 49 kr.,roku 1824 dokonce 119 zl 55 kr.k.m., roku 1854 už 180 zl. k.m. Do roku 1813 měli totiž v nájmu kostelní pozemky kostelníci, a platili s ohledem na služby, které poskytovali kostelu, tak malý pacht.
											pag. 58
V roce 1814 jim ale pozemky odebrali, neboť nechtěli platit vyšší nájem. Tuto škodu pro ně vyrovnali teprve v r.1855 vyjednáním  podílu z kostelního majetku.
				------------
Dne 28. května 1853, den před Božím tělem začal velice prudký vítr( což zde není neobvyklé) a nejen že srazil dvě pole  farního plotu  obráceného ke školní cestě i s pilíři, ale  i vlevo u vchodu  do kostela  misijní kříž,  který byl dole už   dost shnilý. Moc nescházelo a kostelníci, kteří stavěli před kostelem boží hrob, mohli být zle zraněni, nebo dokonce zabiti.Byla to zvláštní boží ochrana. Nechal jsem nato figuru Spasitele  přemalovat zdejším malířem  Ignazem Müllerem na plech, poněkud kratší břevna  nově natřít  a postavit misijní kříž vpravo od vchodu, kde bylo volné prostranství. Na tuto opravu použitý obnos 10 zl.k.m. byl vyrovnán z kostelního jmění.

V této době nechal řezník .a šenkýř Franz Ullrich z Rychnova č.30 u jeho domu stojící kříž nově ozdobit.
				-------------
Z podnětu  dne 4. června 1853 zasnulého  odpadlíka Antona Ullricha z Pulečného nechal jsem malou kytici s pastorem Hölzelem zmíněným na pag. 3, částečně proto, že přispěla  k charakteristice jmenovaného pastora, částečně i proto že on tři roky nato 
str. 43
mnohokrát pojednal otázku pohřbu a hřbitova  viz pag. 155

Dne 6. června  jsem dostal následující psaní:
		Důstojnému farnímu úřadu v Rychnově
Po smrti Antona Ullricha  v č. 113 v Pulečném byl jeho zeť Anastasius Schmied objednat u podepsaného pohřeb. Při této příležitosti se vyjádřil p.A. Schmied, že rychnovský pan farář zakázal zvonit během pohřbu. Podepsaný nemůže věřit jinak, než že zákaz  spočívá na nedorozumění. Přesto se ptá, na jakém c.k. zákoně zákaz spočívá
											pag. 59
V Liberci, Jablonci, Chrastavě  atd se při evangelických pohřbech na požádání zvoní.. Proč by to nešlo také v Rychnově?

Také mi měl pan farář chtít zakázat držet u hrobu  tohoto nebožtíka obvyklou řeč. Podle jakého zákona?
Jablonec n.N., 6. června 1853     S úředně bratrským pozdravem Georg Hölzel v.r., ;										evangelický farář
Odpověď zněla.
                   Ctěnému  evangelickému pastorátu v Jablonci!

Dopis z 6. června 1853  mi dal podnět k následujícímu vysvětlení: 

Nemohu připustit, abyste vy, pane pastore  při pohřbu  + Antona Ullricha  z Pulečného čp.113 na rychnovském katolickém  hřbitově držel nad zesnulým řeč, neboť nařízení pro Čechy z 22. února 1840, které konsistoriálním oběžníkem  z 19. června 1826 bylo znovu publikováno a od té doby nebylo odvoláno, nedovoluje, aby nekatolické pohřební řeči byly  drženy na katolických hřbitovech, povoleny jsou jen v modlitebně nebo na vlastních nekatolických hřbitovech.

Nemohu dále připustit, aby u takových pohřbů zvonily zvony na katolickém kostele v Rychnově, neboť podobné zvonění patří ke znakům katolického pohřbu,  kterého se ten, kdo vystoupil z katolické církve, vzdává. a při vyslovené svobodě  církve není zákon, který by někomu vnucoval to, co on fakticky odmítl.
Rychnov, 6. června 1853    	se sousedskopřátelským pozdravem Pat. Anton Felger,  
       									katolický farář

Na to se pohřeb konal bez zvonění a pastor Hölzel svou pohřební řeč pronesl formou krátké modlitby ,  když si nemohl odpustit  promluvit nad hrobem. Viz k tomu pag. 155
str. 44											 pag. 60
10.neděli po letnicích  tj. 24. července 1853 se konaly podle  biskupského nařízení 	 v celé diecézi  prosebná procesí  za prospěšné počasí ( dosud totiž mnoho a dlouho pršelo). Ze zdejšího farního kostela vyšel průvod  odpoledne kolem ½ 3 k rádelské kapli, kde se konaly litanie a předepsané modlitby	, po jejich ukončení  se průvod vrátil do farního kostela, kde byl ukončen pobožností s požehnáním.				
			-------------------
Na svátek jména Marie tj. 11. září 1853 se v sousedství konal veliký neobyčejný svátek, na němž byli přítomni i zdejší farníci.  Byl totiž řečeného dne  turnovský velký, v gotickém stylu postavený kostel, poté co dlouhou dobu  byl nedostavěn, Jeho bisk. milostí, veledůst. p. biskupem  litoměřickým Antonínem Boromeem  Hillem za asistence početného kněžstva   zasvěcen Narození Panny Marie a slavnostně vysvěcen , při této příležitosti člen  pražské kapituly   dómu sv.Víta  p. Petrus Krejčí , dřívější turnovský děkan, držel slavnostní řeč. 			 
					----------
V roce 1834 byly v lesích ve zdejším okolí  strašné polomy. Tímto zlem byl také k rychnovskému školnímu majetku patřící  les ( v tzv. Haine) postižen, , téměř všechny vzrostlé stromy z kořene vyvráceny . Zpracované dřevo vyneslo 70 sáhů, které byly prodány.Výnos byl uložen. Dosud  do r. 1852  dosáhl s připočítáním úroků 1276 zl 12 kr. a do řečeného roku byl stále veden v kostelních účtech.

Aby se zabránilo mýlce, byl r. 1853 učiněn návrh, rychnovský školní kapitál od kostelního oddělit  a vést o tom vlastní účetnictví., což také rok na to bylo povoleno a uskutečněno. Viz kostelní účty z toho roku.- Pachtovné od r. 1834 zorněných lesů dostává rychnovský učitel a má také roční úroky ze školního lesního kapitálu.
				------------						 pag. 61
Na pag. 38 a 39 a pak na pag. 45 a 46 jsem líčil v jakém stavu jsem nalezl farní kostel, faru , hospodářské budovy  a farní majetek  při svém nástupu, málo jsem se ale zmiňoval o tehdejších , částečně dosud trvajících  náboženských a sociálních poměrech farnosti, což chci zde několika  poznámkami  doplnit.

Populace farnosti, sestávající z Rychnova s 369 domy, Rádla s 243, Pulečného se 142, Kopaniny s 18 a Jestřebí s ll a Mohelky  s 5 domy  obnášel tehdy 6858 duší, mezi nimi 
str. 45
11 odpadlíků a 2 židy( což podle domovních čísel dává  asi 8 osob).
Bohoslužby ve farním kostele v nedělích a svátcích ráno- velmi silně navštívené, před polednem středně silně,  po poledni  málo navštěvované.  Chování během  duchovních  přednesů, s výjimkou kostelního kůru   slušné Během týdne je návštěva, zejména se strany dětí, uspokojivá. Kostelní hudba celkem dobrá. Kostelní zpěv naproti tomu úplně  nulový.Zpovědnice není tak navštěvovaná, jak by si bylo přát. Požadavek na zaopatření sv. svátostmi  umírajících celkem vlažný,. Církevní život teprve na začátku úsvitu. Dobročinnost vůči chudým uspokojivá Církevní dobrodinci teprve v budoucnosti.  S konkubináty . Schalk   učinil téměř konec Jako všude i zde mezi pšenicí něco koukolu., ale velice dobré staré jádro, také uznání, pokud se týče  duchovní práce, i když štola kvůli chudnutí  je malá a navíc ještě na dluh.

Ze tří škol farnosti  je nejlépe  obstarávaná ta rádelská se 190 dětmi, Rychnovská je zvenku i zevnitř nejpolitováníhodnější, neboť byla několik desetiletí zanedbávána.- má 280 dětí, ale zejména v létě chodí do školy sotva polovina.

Mezi učiteli a školními pomocníky od jisté doby nejsou dobré vztahy. Pomocník jen placen jen  52 zl.k.m.ročně  bez zaopatření a bydlení  - Pulečný má novou, ale neúčelnou budovu a cca 140 dětí.

Rychnov- selský díl- prostí lidé, konservativní -.  Plane: většinou výrobci dóz, kromě několika mála „fabrikantů“ všichni chudí  - Malíři s městským nádechem- mají se za umělce. Mnozí skutečně  zasílají své výrobky daleko, až do Ameriky, jinak jsou málo  prozřetelní.  Nic nemají, ale jakoby všechno měli.- Část obce  Za lesem ( Hinterm Busche)- vykřičená

Rádlo   zděděná rivalita s Rychnovem: Sledují zvláštní zájmy, patriotičtí. –Jejich bývalý blahobyt, plynoucí z obchodu s přízí velmi upadl. Něco málo obchodu s obilím-Domkáři  téměř všichni tkalci.-Rádelská kaple (s oltářem, pocházejícím ze starého dřevěného kostela v Rychnově), díky rádelským dobrodincům  z dřívější doby vybavena vším potřebným ( ale všechno téměř miniaturní), plno obrázků a  mašliček. Bohoslužby  značně navštěvovány

Pulečný  Sedláci jsou většinou dobří hospodáři,, poněkud drsní. Domkáři od nedávna  téměř všichni brusiči skla 

Dobrá Voda drží se k Jablonci-  podléhají pokušení  nádherných oděvů-většinou tovární dělníci

Ostatní malá místa bez  zvláštní barvy.
str. 46
Co se týče celé farnosti: mzdy zemědělských dělníků jsou vysoké, pod 24 –30 kr.k.m. se nesežene schopný pracovník. Mnozí mladí lidé a děti chodí do práce v okolních továrnách, žebrota, k níž „Plane“ dodává největší kontingent, je bezmezná. Rychnovští žebráci jsou známi  široko daleko., v létě táhnou v masách na Litoměřicko a Doubsko, na podzim se vracejí a sedláky a faru denodenně  až do jara  vysávají. Krádeže brambor  a zelí na poli a zvláště pytláctví na denním pořádku.
											pag. 63
Policie v Rychnově je v plenkách, lepší to je v Rádle, nejlepší v Pulečném. cesty ve farnosti pod vší kritiku. Rychnov není z žádné strany dobře přístupný, proto jsou všechny potraviny drahé.

Pole ( zvětralá  jílovitá břidlice)  ve zdejším kraji nejsou tak špatná, ale drsnost klimatu zmenšuje výnosy, takže mnohý hospodář někdy ani nesklidí na chleba pro sebe. Louky jsou bohatěji výnosné.  Dříví, neboť je zřídka, je neúměrně drahé, zato rašëlina v“ Plane“ je skutečně dobrodiním.
					---------
Aby kostel byl čistěji držen než dříve, a kostelníci, jejich příjmy se stály s úbytkem štoly stále menšími, obdrželi nějaké polepšení, navrhl jsem po svém nástupu , aby na pravidelné   vymetení a vyčištění kostela bylo ročně   povoleno z kostelní renty 3 zl. k.m. pro čistění kostela  . Tento návrh byl sl. patronátem schválen a  jmenovaný obnos od r. 1853 podle kostelních účtů dáván kostelníkům, což se má dít i v budoucnu.
				---------
Na podzim roku 1853 bylo 20 zl. k.m. použito na zakoupení bot pro chudé děti v rychnovské škole , které roku 1848 zemřelá Antonie Berndt ( dříve vdova Kraus, roz. Preißler) z Rychnova  255 k tomu účelu odkázala.
				--------------
Slabý výmlat obilí r., 1853 a černání brambor  prorokovalo smutnou budoucnost.Skutečně brzy po žních stouply ceny  potravin značně. Výdělek  vázl, nouze rostla a od léta 1853 sporadicky se vyskytující tyfus se stal  v pozdním podzimu v Rychnově epidemií, která přešla v tyfus z hladu  3 roky se nezmenšovala a vyžádala si početné oběti.
			------------
											pag. 64
Pro kostel bylo v průběhu roku  z kostelního jmění opatřeno: kamenné  dveřní futro ke vchodu na věž za 16 zl. 25 kr. v.m., -podium k mariánskému oltáři za 8 zl. v.m., a nové  tabule k mariánskému oltáři za 13 zl. 11 ½ kr v.m.
str. 47
    		           	R o k 1 8 5 4
          		       od pag.64 do pag. 86

    	Marie, bez hříchu počatá, oroduj za nás
	nás mučí  těžce válka a  moru bída
	tážeš se: odkud ti přijde pomoc?
	neopustí Pán  ty dobré,  kteří doufají  v něj
           Obáváš –li se, věř!    a pozdravuj Boha
	a ty, Panno počatá bez hříchu  Marie
vyslechni nás a přispěchej nám na pomoc   
			-----------
Na předchozí straně zmíněná kalamita , která sice  postihla hlavně Rychnov, ale i celý liberecký okres, např. Jeřmanice , a náš humánní  liberecký  hejtman p. hrabě Michna  pomýšlel na energické protiprostředky.

Rychnov, který měl několik let předtím ještě 3 doktory, neměl od jara 1851 už žádného, a bylo třeba pro lidnatou obec určit doktora na epidemie. K tomu byl vybrán hodkovický  městský lékař p. Milde,  skutečně lidumilný, neúnavný a  nezištný  muž,  a ten po  jmenování  každý týden 3-4 krát zde léčil. Tato opatření byla v Rychnově na Nový rok 1854 prohlášena z kazatelny , aby chudí nemocní věděli, kam se mohou obrátit.

Na 5. ledna 1854 bylo do Liberce svoláno shromáždění duchovních,  úředníků, obecních představených a továrníků z okresu, aby se poradili o prostředcích k odvrácení největší nouze Po dlouhé debatě  bylo rozhodnuto o uspořádání dobročinné loterie, k čemuž se měly v okrese  sebrat  předměty na výhru. – Jelikož výsledek  byl ještě v nedohlednu, objevil se 
											pag.65 
 dne 9. ledna v Rychnově okresní komisař  Schaffuss s návrhem, vyhledat domácí prostředky k podpoře nemocných a chudých zároveň se slibem, že když obec potvrdí svou dobrou vůli,  bude zprostředkována i  erární  výpomoc. Tu byla rychnovská chudinská pokladna,  obsahující asi 250 zl. vypáčena,  to, co bylo v posledních obecních účtech vykázáno jako úspora  konfiskováno,  na majitele,pozemků vypsána podle daní kvóta a všichni movitější v obci se zavázali, o sobotách  žebrákům putujícím dům od domu, dávat almužny, což ovšem už dávno bylo obvyklé. 

Ve stejné době  bylo v Rychnově vybráno 99 rodin ( které ale později se započtením rádelských a pulečenských  vzrostly na 375  rodin) k okamžitému podělení a rozděleny do tří skupin, přičemž rodina 1. třídy měla  dostávat denně 4 kr., druhé třídy 3 kr,. a třetí třídy  denně 2 kr. k.m.
str. 48
Po vyčerpání domácích zdrojů přišly skutečně slíbené erární podpory.Téměř každých 14dní docházely  sumy od 50 do 100 zl. k.m.na faru, které o sobotách  v domě rychnovského starosty p. Josefa Peukerta č. 48 podle navržených a potvrzených seznamů byly rozdělovány. Celkem  mohlo v tomto roce  přijít na 600 zl.  Ale co mezi  tím?

To všechno nestačilo  a jako by bylo vhozeno do bezedné studně. Při těchto rozdělováních  se znova ukázalo, že to chudé demoralizuje,  když dostávají na ruku hotové peníze jako almužnu a že přiměřená a odměňovaná práce by  měla  pro ně  daleko větší  přednost. Mnozí byli za dary málo vděční, považovali potřebu za „nárok“. Jiní almužny špatně využívali, takže v následující zimě 1854/1855, kdy ceny potravin  vystoupily ještě výše, strych žita stál 27 – 28 zl.k.m. a nouze a úmrtnost byly ještě horší, než předcházejícího roku, bylo rozhodnuto, za obnos z loterie  opatřit  kukuřičnou krupici a mouku ( které byly tehdy pro naší krajinu  
											pag 66
velkým dobrodiním) a rýži  a podporovat hotovými penězi jen nemocné.
Co se týče dobročinné loterie  byla vydána 17. ledna 1854 výzva k movitějším obyvatelům Rychnova , která cirkulovala obcí a zněla:

	   Velevážení!
V mnoha  rychnovských rodinách je  tuto zimu, jak známo, nouze a nedostatek nejnutnějších   životních potřeb  Ze všech stran se ozývá bědování hladových, nahých, polozmrzlých. Kdo jim může nyní pomoci?

A hle! to můžeme udělat mi za boží pomoci. My můžeme chudým naší obce  opatřit vydatnou, trvalou pomoc , aniž by nás to stálo nějaké peníze. Je pouze třeba, něco postradatelného,  v domácnosti nepotřebného  např. kávový hrneček, sklo, svítilnu, nebo něco podobného, nebo výrobek  z naší obce – dózu, tác, nebo obraz přinést jako oběť křesťanské lásky k bližnímu.

Tyto dary budou dopraveny do Liberce, tam vystaveny a spolu s ostatními z Liberce, Jablonce, Hodkovic, Smržovky,Tanvaldu,  vůbec z celého okresu shromážděnými dary budou  použity jako prémie  dobročinné loterie, jejíž výnos bude jistě významný, neboť náš pan okresní hejtman vydal 50 000.losů a nechal je rozeslat po celé zemi.

Že takovým způsobem získané peníze obdrží z největší části chudí naší obce, je jisté, o to jistější, že Rychnov  ochotným   zasláním shora zmíněných drobných darů vyjádří svou dobrou vůli, Tak naše drobné dary přinesou  bohatý, mnohonásobný  užitek, a my budeme potěšeni vědomím, že jsme malými prostředky pomohli usušit slzy stovek chudých spoluobčanů.
str. 49
Pokud se   velevážení! jak nepochybujeme, na tomto humanitárním podniku chcete podílet, pak prosíme, abyste své rozhodnutí 
pag. 67
svým podpisem  stvrdili na rubu tohoto  listu a abyste o tom  dali vědět i příslušníkům vaší domácnosti. Je možné že i od nich přijde nějaká maličkost na zmíněný dobročinný účel.
Podepsaní budou pak  od 26.t.m. sbírat  připravené  předměty pro výhry a ve jménu chudých vyjadřovat dík.
V Rychnově, 17. ledna 1854
Josef Peukert, v.r.  starosta, Josef Preißler, v.r. obec.radní., Ig, Maschke, v.r. obec. radní
P. Ant. Felger,farář

Subskripce šla zcela podle přání Následující seznam  dokazuje jména  dárců a darované předměty, včetně jejich přibližné ceny.

				S e z n a m 
předmětů, sebraných v rychnovské farnosti na dobročinnou loterii v Liberci 
Pol.	Dárce	předmět	cena  zl.	km-  kr.	
 1	P. Felger, farář	Biogr. Universum, 40 rytin vč.popis	  2		
 2	  „	6 ks. litogr. ve velkém foliu	  2	40	
 3	  „	60 ks. rytin z Mayers Univ.	  2  	-	
 4	  „	20 žánr.obr. oktáv		40	
 5	  „	broušené sklo s poklopem	  1	10	
 6	P. Ullmann, kooperátor	brouš. pohár  z křišť. skla	  4	30	
 7	P. Roessler, kaplan 	těžítko z  teralitu	  1		
 8	   „	stínítko s průhlednou  krajinou	  1		
 9	Josef Peukert, starosta	broušená pivní sklenice	  1	30	
10	Josef Preißler, kupec	dukátová váha		20	
11	Ignaz Machke, kupec	servírovací miska 15 palců vysoká	  2		
12	Josef Hofrichter, výr. dóz	dóza na cukr, malovaná	  4	30	
13	Anton Wenzl, malíř.pomocník	Ecce Homo na plechu, 13 palců	  2	30	
14	Fr. Schwarzenecker	 jemná tabáková  dóza	  1	30	
15	Franz Hofrichter	dóza na cukr malovaná	  5		
16 	Adolf Löffler, malíř..pomocník	Madona na plechu, 9 palců	  1		
17	Fr.Kraus,          „	Sv Alois na plechu, 9 palců	 1 	10	
18	Eduard Lindner , „	Kristus na plechu, 9 palců	  1	10	
19 	Josef Peukert,   „	Sv. Frant. Seraf.,  na plechu 9 palců    	  1	10	
20	Joh. Hofrichter, malíř	servír. šálek, malovaný 22 palců	  3	20	
21	Josef Lindner, mal.pomocník	květina na plechu  19 palců	  2	40	
22	Joh. Effner,       „	krajina, plech 	  2	30	
23	Karl Hofrichter, továr. na dózy	vykládaná dóza na cukr	  5		
			pag. 	68	
24	Fr. Peukert, malíř. pomocník	dóza na tabák s obrazem	  1	10	
25	Aug. Hofrichter, výr. nástrojů	nová flétna	  2	30	
26	Nejmenovaný	Hogartovy rytiny 62 listů, kvart.	  3		
27	Josef Schöffel, obch. dózami	6 tabákových dóz ,pozlacený prach	  2	40	
28 	Anastas Schöffel. „	kouřová cukrová dóza	  2	30	
29	    „                        „	3 tabákové dózy	  1	20	
30	Ignaz Schöffel,       „	6 tabák-. dóz , kouřové	  2	50	
31	Aug. Schöffel,       „	9 tabák. dóz se zlatým prachem	  4	20	
32	Franz Schöffel,   „	6 tabák. dóz, bronzovány	  2	50	
33	Ignaz Müller, malíř	Ústecká Madona  na lnu, 27 palců	  6		
34	Matilda Müller, jeho dcera	obraz na plechu	  1		
35	Fr.Bergmann , malíř.pomoc-	Ústecká Madona ,plech, 14 palců	  2		
36	Vdova M.A.Wenzl	Krucifix, plech 19 palců	  1	30	
37	Flor. Müller, pekař	2 obr. svatých, plech 7 palců	  1	20	
38	Aug. .Lucke, obch. dózami	3 bal. skleněné ozdoby	  2		
39	Leop. Schlesinger, výr. dóz	3 kusy tabák. dózy	  1 	20	
40	Franz Ullrich, šenkýř	1 kus tabák. dóza		40	
41	Josef Hausmann, výr. dóz	porcelánová mísa	  1		
42	Aug. Waller, obch.papírem	½ archu dopisního  papíru	  2 	30	
43	Anton Seidl, malíř	jemně malovaný servis. podnos	  1	40	
44	Anton Peukert, senior,  kupec	5 kusů nůžek	  2		
45	Anton Peukert junior, kupec	velký servír. tác	  3		
46	Josef Preißler, mlynář	6 kusů dóz	  2		
47	Franz Löffler, malíř	polštářek na šití, malovaný	  2		
48	Aug. Ullrich, řezník	3 dózy	  1	30	
49	Franz Seidl, malíř	kávový šálek, jemně zlacený	  2	30	
50	Aug. Lang, obch. přízí	10 loktů kartounu	  1	40	
51	Josef Preißler, sekerník 	šálek malovaný	  1	40	
52	Franz Sense , mlynář	2 broušené sklenice 	  1	10	
53	Ignaz Neumann, řezník	2 broušené sklenice	 	50	
54	Aug. Massopust,   starosta, Pulečný	kořenka	  1		
55	Ant- Lucke, radní, Pulečný	8 šnůr komposič.granátů	  	30	
56	Josef Matzig, kupec,Pulečný	1 balíček knoflíků		30	
57	Anastas Schmied, Pulečný	cigaretová špička		  6	
		   Suma	114	56	
str. 51
Tyto předměty byly 28. ledna 1854 předány na c.k. hejtmanství a překonaly tam veškeré očekávání. přičemž opět rychnovští chudí při rozdělování výtěžku loterie  byli  nejbohatěji obmyšleni. Také z nabízených losů bylo v Rychnově poměrně hodně 
                                                                                                                                  pag. 69
odebráno, . naproti tomu při tahu, konaném  1. a 2. máje   s 1480 výhrami  v ceně 2500 zl.k.m. jen  4 výhry připadly na Rychnov .A sice chtěla tomu ironie osudu, že jeden zdejší sedlák  vyhrál  rám na vyšívání,  jedna počestná vdova  cigaretovou špičku a  jeden písma neznalý dělník z výrobny dóz  kalamář, a já, který nekouřím,  porcelánový popelník  ve tvaru obrovského  chrousta. 
                                                --------------

V Rychnově, Rádle a zejména v Plane  řádící tyfus  neušetřil ani zdejší faru.  Při sbírání oněch  předmětů do loterie  jsem se nachladil. Ve stejné době jsem v jednom domku v Rychnově, kde byli čtyři nemocní, a leželi ve velké nečistotě,  zaopatřoval. Tam jsem se mohl. indisponován nachlazením,  nakazit. Krátce, musel jsem 6. února  ulehnout, tyfus  nastoupil s plnou prudkostí  a k tomu  se přidalo ještě krvácení. Jak je děsné onemocnět v místě, kde není lékař  ani lékárna, jsem tehdy velice pocítil. Přátelský lékař  Milde  z Hodkovic  udělal sice co mohl, . leč nemoc dostala navrch a 3. března  1854 jsem byl bezprostředně po ranní mši  P. Roesslerem zaopatřen , který  to stihl, když ještě byli farníci v kostele, a ti čekali v modlitbách  a pak teprve po slavnostním  návratu  dostali požehnání  Hned po zaopatření  nemoc vypukla , takže den na to po konciliu  povolaných lékařů dr. Ulbricha ze Šumburka a dr., Spilmana  z Liberce mě nalezli v poněkud lepším stavu. Postupně jsem se  s pomocí boží  uzdravoval , i když velice pomalu, , takže teprve 13. dubna tj. na Zelený čtvrtek jsem mohl sloužit mši svatou. Ještě několik týdnů  mi slabost očí  připomínala veliké nebezpečí, od nějž mě bůh zachránil. 
											pag. 70
Během mé rekonvalescence onemocněla hospodyně rovněž na tyfus, který ale probíhal mírněji.
O co hůře snášel tuto nemoc P. Ullmann, který o 4 velikonočním týdnu , v první polovině května onemocněl snad také po nákaze při zaopatřování,  a v krátké době byl blízek smrti. Teprve 6 neděli po letnicích  mu bylo opět možno zastávat svůj úřad. 
Tak se fara půl roku podobala špitálu.  Jedině P. Roessler zůstal  od nemoci ušetřen ačkoliv onemocnělým sloužil a stál jim po boku, a od práce  byl téměř  zničen.
str. 52
Na 24. dubna 1854, pondělí po  bílé neděli  , připadající den sňatku  J.M. císaře  Františka Josefa  s Elizabetou, dcerou  Maxmiliána, vévody Bavorského, kterému požehnal  vídeňský arcibiskup  Otmar rytíř  von Rauscher  ve Vídni., byl pro celou říši, jakož i pro Rychnov zvláště radostný.

Poté co v 9 hodin  ve farním kostele  se konala slavností a velice navštívená mše za úmysl,  aby  Bůh  manželství  našeho milostivého  otce vlasti požehnal  a dal mu dlouhou a spásonosnou  vládu, odebrali jsme se  v početném doprovodu  se školními dětmi  před rychnovskou školu,  v jejíž blízkosti  na farním a kostelním pozemku byly vysazeny 4 lípy jako vzpomínka na radostnou událost za pomoci dětí , jimž byla svěřena  péče o tyto stromky.

Po návratu na faru  se konalo  obdarování chudých  farnosti. Jeho jasnost  náš milostivý patron  p. Kamil Rohan dal totiž 100 zl. k.m. s návrhem, aby v den slavnosti bylo 100 chudých  poděleno porcemi po 1 zl.
Tak skončil  krásný svátek, který se ukázal o to důležitějším, když si člověk dal do souvislosti událost, která se  J.M před lety stala.
			------------							pag. 71
Už jsem se na p. 37 zmínil, jak také r. 1852 za faráře Schalka  byla snížena těžba dřeva z farního lesa z 8 na 4 sáhy. Při tom ale nemělo zůstat-  Když v r. 1853 mi bylo poukázáno dřevo, dostal jsem jen 5, nijak silných kmenů, které dohromady mohly dát nanejvýš 1 1/25 sáhu . Toto zmenšení  mělo pro budoucnost zůstat směrodatným.
Mohl jsem proti tomuto nařízení lesního úřadu tím méně co namítat, když jsem se už dříve přesvědčil, že farní les   má jen 62 kmenů, a že tedy zásoby při tomto velmi sníženém odběru postačí sotva na 12 let., po jejichž uplynutí už farář z lesa nedostane nic, neboť lesní pych je tak velký,  že celý obrost je  už zničen v nejútlejším věku.
Jelikož jsem  použil výnos z farního lesa v r. 1853 a 1854 jako stavební dříví k opravě hospodářských budov, a to všechno ještě nestačilo, bylo mi na mojí žádost patronátem  v létě 1854 poukázáno z církevního lesa  5 kmenů k opravě stájí.  
			-----------
Kabinetním listem z 13. června c.k. apoštolský .Majestát  císař František Josef našeho nejdůstojnějšího  biskupa  Augustina Boromea  Hille  v uznání jeho mnoha   zásluh o církev a stát vyznamenal komandérským  křížem rakouského Leopoldova řádu . o čemž byla potěšená diecéze informována konsistoriálním oběžníkem z 18. července 1854.
str. 53
V noci ze  12 na 13 srpen  1854 měli jsem my v Rychnově velkou hrůzu. V 1 hod. v noci vypukl v domě obecního sluhy Stephana Maschke v Plane č.169 zřejmě z neopatrnosti, oheň. Na záchranu dřevěného domu se nedalo myslet, a musely se vynaložit všechny síly, aby sousední domy  byly zachráněny, což se s pomocí boží stalo. Pohořelý nalezl v obci účinnou podporu.
----------					pag. 72.
Pan farář Schalk, který byl tak naivní., že  se při mé instalaci v Rychnově ukázal, a  při té příležitosti  mi  slíbil,  že se se mnou během několika týdnů vyrovná.Já jsem tehdy ještě nevěděl, jak to s ním je,  a protože jsem stavěl na jeho kněžském úřadě, spokojil jsem se s příslibem. Ale utekly měsíce a farář Schalk se nehlásil.

V pozdním podzimu  1853 tedy, poté  co jsem prostavěl několik set zlatých., a moje domácnost, hrazená z mých peněz se dostala do úzkých , napsal jsem svému panu předchůdci velice  šetrný a skromný varovný dopis. ale ani ten, ani druhý , poslaný proti recepisu po několika měsících , nebyl zodpovězen. 

Nyní musel jsem začít pochybovat o dobré vůli faráře Schalka, a protože se nejednalo o  žádnou maličkost,  ale o vrácení sumy šestsetsedmdesát zlatých a 37 ½ kr. k.m., které byly určeny pro mě a mé kaplany , zaslal jsem cestou litoměřické konsistoře  k veledůst. královéhradecké konsistoři stížnost  proti svému předchůdci . Z toho se vyvinula  neosvěžující, 3 roky se vlekoucí korespondence, která nevedla k žádnému výsledku.

Z počátku mínil P. Schalk, že není nic dlužen, než P. Roesslerem  jako administrátorem  zapsaný a knihovně  zajištěný  podíl na užitcích  259 zl. 59 kr. k.m.  To byl ale úplně falešný názor.  Separace byla jen na základě jednoročního pachtovního výnosu ( od 5. října 1852 do 5. října 1853) a poukazovala jen na to, co mi z užitku farního majetku z 21. dubna 1853 do 3. října 1853  náleželo, ne ale to, co mi náleželo  po opětném  hospodářství z polí na dobu od  5. října do Jakuba  následujícího roku a z luk  za dobu od  5. října  do Jiřího  následujícího roku , od kdy já  jsem teprve dostával užitek z farních nemovitostí. Tento na 410 zl 40 ½ kr  k.m.  obnášející obnos  musel jsem cestou  separačního vyrovnání  korigovat.
			pag. 73
Nejdůstojnější konsistoře zmateny P. Schalkem,se zpočátku zdály sdílet jeho názor, neopomněly ale  mu ten obnos  přinejmenším  přikázat,  aby zajištěnou  sumu 259 zl. 59 kr.  zapravil.  Jelikož ale P. Schalk tento příkaz, ačkoli  ho slíbil splnit, nesplnil, dalo mi to podnět k novým podáním.
str.54
Nejnověji jsem dokázal skutečnostmi a čísly  mé právo na zmíněných 670 zl. 37 ½ kr. k.m. a také s věcí důvěrně obeznámený P. Roessler   předložil ze své strany skutečnosti , které zcela hovořily v můj prospěch. Na toto učily veledůstojné konsistoře  na návrh libereckého vikáře  smírčí soud sestávající ze 4 nestranných osob, které byly dobře zpraveny o záležitostech rychnovského obročí  a který měl rozhodnout o mých požadavcích.Jeho rozsudek jsme se zavázali jak já, tak P. Schalk přijmout.

Dne 7. února 1856 bylo veledůst. konsistoři v Litoměřicích předloženo dobrozdání tohoto obsahu:

         Veledůstojná biskupská konsistoř!
V důsledku sl. konsistoriálního výnosu z 20. září 1855 č. 4799 se  s úctou podepsaní shromáždili,  aby se informovali o rozdílných bodech mezi rychnovským  farářem P. Antonem Felgerem a lomnickým farářem P. Aloisem  Schalkem a po zralém prozkoumání  skutkové podstaty a výslechu bývalého  rychnovského  administrátora P. Roesslera ( který před nástupem p.  faráře Schalka v Rychnově, jakož i po jeho odchodu  vedl separaci užitků)  nalezla právo jak následuje: 

Pan farář Schalk  nastoupil do obročí v Rychnově  dne 11. září 1851 a odstoupil 30. prosince 1852, byl tedy farářem v Rychnově   1 rok a 3 2/3 měsíce. Při jeho nástupu obdržel z roku 1851  ze  sklizených  polních  plodin podíl v naturáliích v obnosu   573 zl . 7 ¼ kr. k.m., a byl tak  na základě, že plody jdou  pro budoucnost, vykryt do 25. července 1852							
											pag. 74  
Z výnosu luk  roku 1851 dostal     108 zl. 14 ½ kr. k.m. a podle  zásady byl pokryt do 24. dubna 1852.

Několik dní po svém příchodu tj. 5. října 1851 pronajal P. Schalk  celé rychnovské hospodářství  Tu mu náležel z docíleného pachtu jen příslušný obnos za období od 25. července 1852 do 30 prosince 1852 jako dni jeho odchodu, t..j. za 159 dní. a protože pronajatá pole ročně dával 180 zl. 29 kr. k.m. náležel jemu připadající obnos  od 24. dubna 1852 do 30. prosince 1852 , tedy za 
251 dní			124 zl. 6kr. k.m
tedy dohromady                       293 zl. k.m.
Pan farář Schalk dostal ale vedle shora uvedených obnosů in natura ( per 173 zl.7 ½ kr k.m. a 108 zl.14 ½ kr. km) ještě dva celé roční pachty  po 568 zl. 14 kr.km.m, dohromady 
str. 55
1136 zl 28 kr. k.m.. Tak , když sumu 293zl k.m. odečteme od 1136 zl. 28kr.k.m. odečteme,  dostal navíc obnos		843 zl. 28 kr.k.m.
které měly připadnout částečně do interkaláru, částečně nástupci.

Podle  zjištěné separace úrody  ze strany  státní účtárny z pachtovného za jeden rok , který  byl vzat jako základ separace, patří interkaláru                172 zl. 48 ½ kr. k.m.
následně má obnos 					    670 zl. 37 ½ kr.k.m. 
připadnout nástupci.

Od tohoto naposled jmenovaného obnosu  je nástupci v adjustované separaci  přikázáno 
259 zl. 59 kr.k.m.  A tak zůstává k soukromému vyrovnání předchůdce  P. Schalk nástupci P. Felgerovi  k zaplacení suma   410 zl. 40 ½ kr.k.m. 
											pag. 75
Že tomu tak opravdu je, vyplývá z následujícího: Pan farář Ant. Felger byl 25. dubna 1853 farářem v Rychnově, nalezl při svém nástupu  farní hospodářství propachtované,   nájem do 5. října 18753 předem vybrán do rukou P. Schalka.  Ušel mu tedy veškerý užitek z farního hospodářství do 5. října 1853, tj. oněch 259 zl.59 kr.k.m., které mu  přiřkla adjustovaná separace .

5. října 1853 se pachtovní smlouva rozpadla a  p.farář Felger byl nucen převzít farní hospodářství do vlastní režie.. Tím  ale  nanovo zůstal bez užitku polních plodin do 24. dubna 1854,  když v roce 1854 získané polní užitky měly teprve  z předchozích termínů  běžet  do budoucnosti  a proto mu náleží oněch shora zmíněných  410 zl. 40 ½ kr.k.m. o nichž bylo prokázáno, že je P. Schalk  v soukromém vyrovnání svému nástupci v Rychnově  právní cestou má nahradit  a o kterých v separaci jen proto není zmínka,  že toto se stalo mezi žijícími, a že interkalár  tím není dotčen a k zjednodušení  počtů  na to nemohl být brán ohled, že hospodářství bylo nejprve ve vlastní režii , pak pronajato a znovu přešlo do vlastní režie a následkem toho  přicházejí do úvahy dvojité termíny dělení.
Český Dub, 7., února 1856
Anton Miksch,v,r.					Albert  von Küffer,v,r.
farář v Jablonci a bisk.okr.,vikář			děkan a vikar. pomocník v Č.Dubu

P. Johann Wähner ,v-r.				Josef Hofrichter, v.r.
farář ve Vratislavicích				farář v Hodkovicích a vik. sekretář

Ačkoli nyní mé dobré právo bylo zcela mimo pochybnost prokázáno, a faráři Schalkovi ještě odměřeněji než dřív bylo přikázáno, aby se se mnou vyrovnal, nepomohlo to všechno nic. Farář Schalk stále  znovu a znovu  přednášel námitky,  i když nicotné a směšné a nezaplatil 
str. 56											pag. 76
ani   259 zl. 59 kr. k.m., ani 410 zl.40 ½ kr. k.m.  Další tlak na něj   nejdůstojnější konsistoře považovaly za zbytečný  a odkázaly mě na právní cestu, kterou jsem pochopitelně mohl jít hned od začátku,  kterou jsem ale kvůli  cti kněžského stavu a k ušetření cti P. Schalka zvlášť  vyloučit odvoláním se k nejdůst. konsistořím. 

Jelikož jsem ve špatných letech 1855 a 1856 byl přinucen, jelikož mi a mým kaplanům náležející k vydržování P.Schalk  zadržel,  vypůjčovat si  od svého bratra  postupně 600 zl.k.m. a jelikož on viděl, že se zdráhám  pro vlastní osobu jít do právního sporu,  nabídl se, že  převezme mé nároky u P. Schalka jako ekvivalent za půjčené peníze  a záležitost svým jménem  právní cestou  vybojuje., k čemuž jsem mu  dne 24. dubna 1857 dal cesi.

Protože P. Schalk v Lomnici se nacházel pod sekvestrem,  nevedlo to nakonec k ničemu, a mě nezbylo nic jiného  než bratrovi těch 600 zl zaplatit. 
Bůh chraň všechny mé nástupce před takovým předchůdcem!
				---------------
V roce 1854   se začalo dbát na lepší zabezpečení učitelů obecných škol, v té době částečně zvýšením  školného ze strany  lidí, částečně  tím, že obce za neplatící děti  učiteli dávaly odškodnění.

V naší farnosti za tím účelem konané  komise okresního úřadu  narážely, jako ostatně téměř všude,  na odpor, specielně v Rychnově, kde se poukazovalo na to, že málo vykonává a přitom má jednu z nejlépe dotovaných škol na patronátu. Po dosti dlouhém zlobení se zúčastnění konečně  shodli .  V Rychnově byl  vedle zvýšení školného u několika dětí , schválen paušál za chudé děti z obecních prostředků a tím  plat podučitele p. Frant. Adama zvýšen z původních 52 zl.k.m. nejprve na 90, pak na 120 zl. k.m.. 
											pag. 77 
V Rádle a Pulečném se lidé tehdy dohodli, že obec sama  rozdělí školné a učitel dostane ročně  300 zl. Přirozeně  byly tyto obnosy víc na papíře, a ve skutečnosti byly nižší.

Pokud stát sám nebude vybírat školné formou všeobecné přirážky k daním, a učitele nebude platit, zůstanou veškerá pravidla jen polovičatá.			 
			------------
str.57	
Nejvyšším patentem  z 26. června  1854  ráčil J.majestát otevřít subskripci  v rozsahu celé monarchie na získání 350 milionu, nejvýše 500 milionů.

Účel této  této,  z hlediska všeobecného blaha nejnaléhavějších  a obsáhlých  opatření  byl po výslovném  zámyslu J.M. dvojitý: na jedné straně  zabránit znehodnocení zemské měny a její vrácení na kovový základ,  na druhé straně  získat prostředky ke krytí mimořádných výdajů, které musí vzít v úvahu  finanční síly státu, s ohledem na mocenské postavení státu v Evropě a  důstojnosti říše odpovídající  nezbytné postavení   armády ( v Haliči, Sedmihradsku, Dunajských knížetstvích – vše proti Rusku) .

K provedení této finanční operace  ukázaly se sl. politické úřady vskutku  vhodnými. Do jednotlivých obcí byli posláni  komisaři a byla vyslovena zásada, že se má upsat nejméně  sedminásobek ročního výnosu pozemkové daně  a z ní se může rovnou část zaplatit. Každý  subskribent obdržel poukaz  na příslušnou   obligaci národní  půjčky, jejíž nominální cena byla o 5% vyšší  jaký byl obnos,  který se měl v pěti letech ve splátkách uhradit.										
pag.78
Za takovýchto okolností nemohl jsem  jinak než upsat 300 zl.k.m., ačkoli jsem ještě nevěděl, jak to zaplatím. – Rychnovský farní kostel  platil na daních z vlastního jmění 300 zl. k.m. a  každý můj kaplan 100 zl. k tomu.- Většina zdejších obyvatel  brzy své poukázky prodala, tlačena nouzí,  s ne bezvýznamnou ztrátou  spekulantům,  kterých bylo požehnaně.
			----------
Už v roce 1853    se proslýchalo, že se bude muset zase platit po mnoho let odpouštěný  ekvivalent dědické daně  z  majetku duchovních . V roce 1854  k tomu skutečně došlo.  Z rychnovského  kostelního majetku se platilo  ročně 5 zl 15 ¼ kr.k.m.  a z farního  3 zl. 7kr.k.m. a tento obnos byl vyžadován i za  jisté uplynulé období.  Podle kostelních účtů  za rok 1854  měl kostel zaplatit na ekvivalentu najednou 54 zl. 57 kr.k.m.
				----------
V roce 1850 zavedená daň  z příjmu , která se z počátku týkala jen velkých beneficiantů, se začala od r. 1854 rozšiřovat i na  menší obročí a kostely. Beneficianti museli  na vyzvání berních inspektorů podávat přiznání   příjmů, přičemž se nezapisovaly jen příjmy, předpokládané ve  formuláři přiznání, ale  všechny  skutečně přijaté obnosy, ať  
str. 58
už jakékoli a jakkoliv pojmenované, dokonce podpory, stipendia, a deputáty v běžných cenách   S ohledem na to zpracoval jsem své přiznání k dani z příjmů za dobu od 21. dubna 1853 do konce  srpna 1853 a za tuto dobu se můj příjem stanovil ( po odpočítání  daně a vydání na kaplany) a s ohledem na zvýhodnění p. faráře Schalka  na 141 zl.47 kr. k.m., z čehož mu jako daň z příjmů bylo vyměřeno 1 zl. 23 ¼ kr.k.m.. Ve správním roce 1854 t.j. od 1. září 1853 do konce srpna 1854 obnášely farní příjmy  po  shora uvedeném  
											pag. 79
odpočtu a s ohledem do  letošního  roku  sahající ztráty  způsobených farářem Schalkem  383 zl. 40 kr.k.m., v roce 1855=  552 zl.46 kr.k.m., 1856= 543 zl.34 kr.k.m., z čehož jsem  musel zaplatit  v r. 1854 :3 zl.47 kr.k.m., 1855:  3 zl.32 ¾ kr.k.m., Pro rok 1856 se ode  mne zatím daň nepožadovala, snad v důsledku protestů mnoha beneficiantů , kteří dokazovali,  že jejich příjem, pokud je  do 600 zl. podle zákona nemá být zdaněn,  a že je  nespravedlivé, z farních pozemků , poté  co se zaplatila  pozemková daň, platiti ještě daň z příjmů.

Zdejší farní kostel  byl zdaněn takto: v r. 1850: 17 zl. 32 kr.k.m., 1851:17 zl. 32 ¼ kr.k.m., 1852: 16 zl.19 ½ kr k.m., 1853: 14 zl. 25 ¼ kr.k.m., 1854: 20 zl. k.m., dohromady:86 zl.9kr.k.m. kterýžto obnos musel  kostel zaplatiti najednou.

Jelikož byl důvod, domnívat se, že jde o  svévoli daňového inspektorátu, podal jsem ve srozumění s patronátním  úřadem odvolání  29. srpna  1855 proti uložení této kostelní daně, a doufal jsem v úspěch.  ale od té doby uplynuly už  skoro  dva roky  aniž bych dostal další platební příkaz.
				--------------
Jelikož zdejší kostelní zpěv byl velice zanedbaný, a pomoc z té strany, z níž  zhouba vzešla, přes všechny podněty nebylo možno očekávat,  snažil se P. Roessler , tak jako i nyní, i v letech 1853 a 1854 kostelní zpěv pozvednout. K tomuto účelu cvičil kostelní písně nejdříve  ve svém pokoji  u fortepiana  s dětmi a dospělými,  zkoušel pak o nedělích  po odpolední bohoslužbě v kostele, čímž se podnítili ke zpěvu i jiní  lidé a pojali náklonnost ke zpěvu.

Opatřil také postupně 200 zpěvníků ( výtah z knihy :Stephan Vaternschen Diocesan Gesangbuch), které si farníci  objednali.  Touto cestou   je chválabohu vše zlepšeno, přes překážky, které se tomuto chvályhodnému  konání od jedné strany klady do cesty., a od níž by měly nejméně přijít.
				-------------
str. 59											pag.80
Ohled na  nebezpečí války a cholery, hrozící na mnoha místech a jiného zla, pod nímž sténalo křesťanstvo., přiměl znovu jeho svatost papeže  Pia IX,   vypsati jubileum, které mělo trvat tři měsíce  aby pokáním věřících  o zásluhy Ježíšovy   mohla být odvrácena mnohá nebezpečí.

Tento čas spasení, pokání a milosti  začal ve zdejší farnosti tak jako v celé litoměřické diecézi  v předvečer  20 neděle po letnicích, tj. 21. října 1854 a bylo přijato opatření že po celou dobu milosti bude kostel celodenně otevřen a to  od 7 do 10 hod.,  v pátek,  sobotu a neděli  také odpoledne od 2 do 5 hod., o všech svátcích  od  ½ 5 navečer  se konaly litanie s požehnáním. Tak byla věřícím dána příležitost,  navštívit kostel ráno a k večeru,  tam se modlit  a přijmout sv.přijímání  s pobožností , neboť, pokud byl kostel otevřený, stále byl po ruce i kněz , aby přijímal zpověď.

O 21.  neděli po letnicích se po kázání o ½ 3 odpoledne konalo  jubilejní procesí k soše  na pelíkovické cestě. Zbývající dvě  jinak obvyklá procesí  odpadla podle biskupského nařízení.kvůli špatnému počasí.. Zato byla 25. neděli po letnicích  a o svátku Nejsvětějšího jména Ježíš  odpoledne po předeslaném jubilejním kázání  u postranního oltáře  konána litanie včetně předepsaných modliteb.

Ke konci sv. jubilejního času , na 3 neděli po zjevení, 21. ledna  1855, byla svátost oltářní po celý den vystavena  a o 5. hod. večer  byl za slavnostního zvonění  všemi zvony  a ambrosiánským zpěvem svátek ukončen.  Okolnost. že krátce po sobě následovalo více jubileí,  a také právě  už druhý rok vládnoucí velká nouze, která způsobila, že mnoho zdejších  lidí nemělo nic vhodného na sebe, aby se na pobožnosti chránili před velkým chladem  se musí také připsat to, že účast na tomto jubileu  zde nebyla taková, jakou by si bylo třeba přát.
				---------------						pag. 81
Během zmíněného jubilea  se v hlavním městě křesťanstva   stala událost, kvůli níž  potomstvo  nám, žijícím v r. 1854 bude  závidět.- událost, dlouho očekávaná  všemi křesťany, událost, která dala sv. církvi nový lesk a v jejích análech bude na věčnost pamětihodná, slavnost  tak velkolepého a povznášejícího charakteru,  že se v celých dějinách církve lehko nenajde  něco stejného nebo podobného , snad s výjimkou shromáždění v Efesu a Chalcedonu
str. 60
Bylo to dogmatizování  zbožného mínění , které církev od svého vzniku  pokud se týče Matky Boží  všeobecně a  stále hájila,  byla to slavnostní definice  neposkvrněného početí  nejvyšší a neomylnou autoritou  v osobě Kristova nástupce na zemi.,papeže Pia IX.

Podle spolehlivých zpráv z Říma  konala se tato slavnost 8. prosince 1854 na svátek Početí B.P.Marie  následujícím způsobem:

O 8 ½ hod. ráno pohybovalo se pomalu papežské procesí z Paulinské kaple  k chrámu sv. Petra. Byla přitom zpívána  zbožným způsobem litanie  o všech svatých vedle několika předepsaných modliteb Svatý otec nechtěl. aby byl jako obvykle nesen, ale  připojil se pěšky k dlouhé řadě  50 – 56 kardinálů a 130 – 150 biskupů, mezi nimiž byli i dva z Australie a Číny.

Pak šlo všechno obvyklým způsobem: svatý otec přijal od biskupů a kardinálů obvyklý hold, pak byl zpívána terce  a sv. otec oblékán. Mše svatá začíná a je zpívána latinsky a řecky  epištola z evangelia.  Ale nyní začíná jednání, které ve Vatikáně  poprvé ( a snad naposled ) je  v této formě 
											pag. 82
Nejstarší děkan kolegia,  kardinál Macchi  blíží se k trůnu sv. otce, pokleká na nejnižším stupni  a prosí  zvučným ., ale třesoucím se hlasem  a pak za hlasitého  vzdychání  nástupce Petrova ve jménu pastýřů a  věřících  křesťanů, aby zvýšil cenu oslavení a uctění nejsvětější matky Boží a Panny Marie,  tím, že povýší její neposkvrněné početí na věroučné dogma.

Svatý otec odpověděl v sedě několika slovy jimiž všechny vyzval k vzývání Ducha svatého, pak se zvedl , znovu poklekl a  zanotoval :“Veni creator{Přijď Stvořiteli}“. Všechen lid se vrhl na kolena  a zpíval ve střídavém zpěvu s kapelou  hymnus k svatému Duchu. ‚ a když tyto plné, slavnostní, nadšené  tóny  pronikaly k vysoké klenbě chrámu sv.Petra,  byly  zázračně a hluboce každé srdce naplněno a mnohé oči  vlhké.

Po následující modlitbě  povstal následník Kristův s podřízenými pastýři  a přítomnými věřícími a začal číst slova které  předcházejí  formou definice  plným a znějícím hlasem. Ale  sotva došel k nejbohatším slovům definice, , když pro pláč a vzlykání nemohl dál, bylo to, jakoby mu cukaly všechny údy,  teď obrátil svůj obličej vzhůru  pak se celým tělem obrátil vpravo a vlevo chtěl tím zároveň vyznačit   důležitost a  povznešenost, svatost sentence , kterou měl pronést,  její veliký význam
str. 61									
Při takovém pohledu nezůstalo jedno oko suché,  a jen  rouhači a  posměváčci  mohl v tomto aktu  popírat  to božské.  Přece ale síla  toho, který u své církve, a  za pomoci  svatého Ducha , který u Pia byl, a který nyní mluvil  co Petr, posílil po několika momentech hlavu věřících : pokračoval ve čtení a pravil: „ Prohlašujeme, jako článek 
											pag.83
víry, že  nejblaženější Panna Maria  v prvním okamžiku svého početí  zvláštní předností a milostí Boží, zásluhou Ježíše Krista  , spasitele lidského rodu,  byla  od jakékoli poskvrny dědičného hříchu  prosta.“ akty byl uzavřen , článek víry vyřčen.

V tomto okamžiku ( bylo přibližně 11 hodin),  oznámily výstřely z děl  a slavnostní    vyzvánění  všech římských  zvonů po dobu jedné hodiny,  že  vznešený  akt  dogmatické definice  ve Vatikánu byl dokončen.

Poté  znovu klausule, v nichž jinak myslící jako takoví byli označeni, , kteří jsou od církve odděleni, byli přečtena ,  přišel znovu k trůnu  kardinál děkan  a přečetl krátké poděkování,  načež kapitula sv. Petra  přistoupila a   na kolenou prosili  sv. otce,  aby Madonu  ¨v její kapli ( kterou  už   Sixtus IV zasvětil neposkvrněné  panně)  korunoval.

To se stalo po velké mši svaté , která po popsaném aktu, jako obvykle, pokračovala. Kanovníci od sv. Petra se shromáždili v kapli,  kardinálové a biskupové zaujali místa před nimi, v kapli  byla svatým otcem zanotovaná „Regina coeli {Královna nebes}  zazpívána,  načež tento po krásně ozdobených schodech  vystoupil vzhůru  a vložil na hlavu  neposkvrněné matky  věřících  cennou korunu., 

Nato zazpíval sv.otec  obvyklou modlitbu , a procesí se dalo znovu do pohybu. Před oltářem Piety, u vchodu do sv. Petra, předali  konečně generálové  františkánů  sv.otci lilii ze zlata.  Navečer ve 4 hodiny  bylo slavnostní Te Deum  al Jesu. Večer  byly kupole, kostely i celé město slavnostně osvětleny. 	

V naší diecézi  a v naší farnosti se slavil tento svátek tím, že  nejsvětější svátost byla po celý den vystavena  a odpoledne o 4 hodině před litaniemi a požehnáním se modlil růženec.  Vlastní velký svátek se měl slavit teprve v den  Zvěstování P.Marie ( tj. 25. března  1855).
											pag. 84
Jak je lehce pochopitelné,,pokusili se  v této době křesťanští básníci s k oslavení  neposkvrněné Matky Boží  o chvalozpěvy, Mezi jejich velkým počtem  chci na památku uvést dva , jeden latinský a jeden  německý.
str. 62
     K slavnosti Blahoslavené Panny Marie,  počaté bez prvotního hříchu

            Svět už dlouho  žádal dívat se na triumf                             
	a nyní radostný se nese k hvězdám hlas
	hejsa, triumfe, zpívá šťastný lid zbožných
	mocný vládce jako Kristus zápasí ve světě.
	hejsa, plesá slunce  které povstává ve vlnách
	plesá i oceán  který omývá západ-	
	Pastýř totiž Kristova stáda  a otec  vybral sám:
královnu nebes potomstva  královnu a zbožnou
rodem z Judeje  a matku  i člověka i Boha
nemá poskvrnu hříchu rodiny Adamovy
hada,    který je schopen lživého zločinu                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
hoj, nadmíru bídných vrátilo se samo od sebe 
první rána neštěstí nedotkla se  tě, Panno Marie
nikdy a  žádná se nedotkla poskvrněnou rukou 
tebe nikdy nepřemohl  ohavný vládce podsvětí
vždy když byl nepřítelem lidského jména 
hle osud který  je  ověnčen trojitým diadémem
který nese  vykupiutel   žezlo
Volají: nuže dělejte! vy které otcové šatí purpurem
a které   kryje  svaté papežů  sídlo
Volá lid a duše pozdvihují k hvězdám 
a z lásky  se odvděčují, triumfy zpívají
halasí peklo, halasí jako zlý dav
kteří jsou nuceni zaslíbení slávy  křesťanům 
již reptejte. Plesá do nebe  veškeré  poselství
a také všichni bohové  sdílejí rsadost
Nyní, křesťané,  chvalte nejvyššího otce,
jakou  matku  si přál její syn Bůh

 		Hymnus na neposkvrněnou Pannu.
    ( napsal J.Eminence  nejdůst. kardinál  a arcibiskup kolínský Johannes von Geissel.)
		(přeloženo z latiny )
	Panna, koruna panen,
	vybraná  k božímu trůnu
	vládkyně na nebesích 	
	nech naši chválu  tobě zaznít
	tebe  srdcem a ústy opěvat
	našim  prosbám nakloň svou tvář

Kdo tě může  důstojně ocenit
tobě podle důstojnosti prokázat čest
Panno, sladký prameni milosti!
Ty jsi celá milosti plná
Boží stan a  archa úmluvy
jsi krásná a jasná jako slunce
str. 64
	drž nás věrně na  své straně
	nech nás modlit se, prosit, bojovat,
	ujisti nás tvou pomocí a milostí
Dejž nám bohatě dobrých darů
	Panno, matko, chraň a  posiluj
	ochraňuj církev a svaté město

	Nech nás stát v pravé víře
            ať nám neberou lásku a naději
	osvoboď nás od hříchu a utrpení
	jako za života otců
	tě chceme světit  a uctívat
ochraňuj nás na věky.	
	 
					-------------
   MarIa sIne Labe ConCepta, InterCeDe pro nobIs   1854				
                    {  Marie, počatá bez hříchu, oroduj za nás   - 1854}
				--------							pag. 86
Při nouzi  a chudobě, která  v Rychnově vládla, bylo těžké  sehnat náležitě oblečené ministranty,  a často se stávalo, že se museli použít ke mši hoši s rozbitými a mnohokrát záplatovanými  kabáty, neboť aby se šetřily ministrantské oděvy, používaly se jen  o nedělích a svátcích.

Tato okolnost, která bohoslužbám velice  překážela,  mě přiměla, abych  u patronátního úřadu opatřil 4  pláštíky, které by o všedních dnech  při bohoslužbách  zakryly nejchudší oblečení . Tak se i stalo a náklad byl 62 zl. 54 kr.k.m. ze strany kostela.
			----------
Nejnovější mešní nadace, realizované v tomto roce:
 Anton Wenzel, (3 mše , 100 zl. kapitálu s malým přebytkem) 				Ferdinand Hübner ( 1 mše, 40 zl.kapitálu)		
Obě od mého příchodu , a patřící k rádelské kapli
str. 65						
				R O K 1 8 5 5
                     		    (od pag. 86 do pag. 132)	
		CorDe  tIbI  sIsto  ConCepta sine Labe MarIa
		v mysl  tě  postavím Marie počatá bez hříchui

	Časy nás ničí, přemnohými   zmítá  nouze
		Tyto mučí válka, ony  hrozný mor
		V úžině tísněná  církev  opět povstává 	
		vždyť přece se shodují císař a papež Pius

Na  pag. 63 a 64 zmíněná nouze  dosáhla počátkem roku 1855 svého vrcholu., neboť sklizeň obilí v roce 1854 byla opět nepříznivá, brambory  zklamaly jako rok předtím. Výdělek  stále  váznul   a  co se nějak mohlo přidat, spolkl minulý rok  Jaký div, že tyfus z hladu  působil stále hroznější pustošení, jak pohled do úmrtní matriky  z tohoto období dostatečně ukazuje.
                                                                                                                              pag. 87
Byly to doby, podobné těm, které farář Lisner na pag. 47-49 a farář Stowasser na pag. 84 líčí. Možní ještě smutnější ‚a ceny životních potřeb byly skutečně nedostupné. Není přehnané , když se řekne,  že tehdy 1000 osob  z farnosti  si prodloužilo své bídné bytí  žebrotou.

 Mnozí z nich  zemřeli zimou a  hladem. Denně byli vidět lidé jako ploužící se stíny , v zahalené v bídných hadrech. Stovky z nich neměli mnoho dní k jídlu nic teplého, a ještě v poledne nesnídali. Chyběla dokonce sláma na spaní. Byly chatrče s kamny, v nichž celé týdny nehořel  oheň, a jiné,  kde majitel trámy a  latě vyřezal a  z nouze spálil, jiné, kde polovina domku  zmizela takovým způsobem, , ano celých dvacet domů ve farnosti takto zmizelo.

Tu nastávaly případy, že velká část farníků nechodila do kostela, protože neměli co na sebe,  jiní  svou velikonoční zpověď vykonali ve vypůjčených šatech.

Na dělné lásce k bližnímu sice  ve farnosti nechybělo, ačkoli mnohé  tu a tam  dlouhá léta trvající  podívaná na  bídu  otupila, ale kolik bylo těch, kteří  mohli něco dávat? neboť i v domech  sedláků byla nouze o chleba.  Chodit žebrat jinam nedovolovalo počasí,  také se chudým odpíraly domovské listy, které  byly potřebné, aby  nebyli šupem četníky posláni zpátky.

Obecní prostředky byly  vypětím z minulého roku úplně vyčerpány,  Skutečně bezútěšný stav! C.k. okresní hejtmanství v Liberci se snažilo  sice  podle svých sil  bídu zamezovat,  určila pro Rychnov místo dr. Mildeho, který zemřel na tyfus, jiného epidemijního lékaře v osobě šumburského Med. dr. p. Ferd. Ulbricha, poslalo několik 
str. 66
značných peněžních obnosů,  a později více strychů kukuřičné mouky a krup  k rozdělení, ale to všechno  nebylo dost vydatné. Přirozeně byly prostředky, které mělo hetmanství k disposici o hodně menší, něž před rokem                 
                                                                                                                                pag  .88
Jak to mohlo za těchto okolností vypadat na faře, můžeme si lehko představit. 10 zl.v.m. týdně už zdaleka nestačilo, aby se každý mohl podarovat 1 nebo ½ krejcarem. Pohřební štola byla v této době  placena ve 3 třídách. První třída  si objednala pohřeb, ale zůstala dlužna, druhá třída řekla už předem, že  nemůže nic dát a  třetí  poprosila při ohlášení pohřbu o kousek  chleba.   To se vydělalo mnoho  zaplaťpánbůh.

Dne 9. března  jsem  se rozhodl,  poslat libereckému c.k. okresnímu hejtmanství velice detailní  vylíčení  zde vládnoucí  obrovské nouze , abych vymohl  vydatnou podporu, protože se začaly už i rodinné svazky rozvolňovat, mnozí rodiče  nechávali děti , aby se postaraly samy o sebe,   bylo se obávat, že úplné zoufalství  se zmocní myslí, jak už mnohé sebevraždy ve zdejší krajině toto rozpoložení mysli  oznámily. Ačkoli toto podání nezůstalo bez povšimnutí,  ukázalo se, že při takové  všeobecné a  velké kalamitě  lidská  pomoc nestačí  a pomoci může jedině Bůh-

Nemohu nechat nepovšimnuto, ačkoliv jsem tu věc měl držet v tajnosti, že  urozená a  šlechetná manželka  patrona našeho kostela  paní kněžna Adelheid  z Rohanů , ačkoli svazek mezi ní a jejími bývalými poddanými byl už před několika let rozvázán, nezapomněla na ně  a čas od času  mi posílala menší obnosy  a části oděvů,dávala podporu.

Že v letech 1854 a 1855 nezaměstnanost byla tak veliká,  mělo svou příčinu zejména v tom, že většina  výrobců dóz v tušení,  že jejich  podniky zaniknou,  vzali většinu svých peněz a koupili si selská hospodářství , a tak na 30 000 zl. k.m. bylo vzato z oběhu
----------						pag. 89.
V předchozím článku  jsem  zmínil  hodkovického  doktora Mildeho , který začátkem rok u 1855 zemřel na tyfus  a cítím se nucena, věnovat.mu ještě několik slov  jako vzpomínku. On si  svou dlouholetou, neúnavnou  činností, svou přátelskostí a  nezištností , s níž  sloužil  nemocným, ať byli chudí nebo bohatí, jakož i svou rozšafností a svou zbožností  získal  zásluhy o celou krajinu, a zvláště o naší farnost. Takřka všem rodinám ve farnosti byl  věrným rodinným přítelem, a ochotným pomocníkem v nouzi. 
str. 67
Rok před svou smrtí se zranil  na prstě  při pitvě jedné ženy, zemřelé na  horečku  omladnic, čímž byl v nebezpečí života a ruka mu zchromla, což ho ale neodradilo , aby se svému lidumilnému povolání  věnoval s obvyklou  horlivostí.

V zimě  1854/55 když tyfus řádil nejvíce, utvořil si v Jeřmanicích z opuštěného domu jakýsi špitál , kam se utíkali nemocní bez domova, tam se doktor Milde nakazil tyfem a tak zemřel ve svém povolání , bez jmění, se zanecháním mnoha ještě nedospělých dětí . Když krátce nato zemřela i jeho paní,  ukázalo se, že  pravé zásluhy přece ještě dojdou uznání , že poctivost  rodičů  je posledním dědictvím dětí, že Bůh  své věrné neopouští.  Mildeovy děti byly  všechny váženými občany Hodkovic  a okolí   osvojeny   a jsou dobře opatřeny.

Zmíněné tyfové období  byl vůbec pro lékaře v okolí velice zhoubné. Téměř  žádný z nich neušel nákaze,  a mnozí padli za oběť. Tak už r. 1853 lékař Treckel  z Jablonce, později Milde  v Hodkovicích,  a Med. Dr. Spielmann v Liberci.
                                                                                                                                pag.90
Velmi stísněné poměry, v nichž jsem v důsledku drahoty, zchudnutí farnosti , zrušení desátků , redukce příjmů za dříví, zvláště ale zdráháním se faráře Schalka platit , vzbudily ve mně myšlenku, poprosit o polepšení z náboženského fondu. Byl jsem v tomto svém odhodlání  posílen na pag. 36 zmíněným slibem  jakož i okolností, že v poslední době některé  sousední farnosti, např. Jablonec  a Janov docílily částečně doplnění kongruy, částečně  úhradu krmení pro koně , a tak jsem  poslal  26. března 1855 cestou  nejdůstojnější konsistoře následující  žádost  slavnému zemskému úřadu.

                            Slavné c..k. místodržitelství  !
Farnost Rychnov, patřící k libereckému  c.k. okresnímu hejtmanství ,  v jejímž čele stojí uctivě podepsaný už dva roky, leží v hornaté, neúrodné, drsné a také na dřevo chudé krajině  bez veškerého silničního spojení  a  zbavena  vší  dopravy. 

Nepatrná část farníků, mezi nimiž není žádný celý nebo poloviční sedlák, ale jen  čtvrtláníci, a několik málo  zahradníků. , se živí bídně z málo výnosných polí.

Ostatní jsou domkáři  bez jakéhokoliv pozemkového majetku , nebo podruzi, kteří  se částečně živí  tkaním,  broušením skla,  výrobou dóz,  , většinou ale hledají své) živobytí v žebrotě, pročež jsou známi v celém okolí na míle daleko.
str.68
Část farnosti, jmenovitě 368 čísel  čítající obec Rychnov  leží v bažinaté krajině, kteréžto okolnosti vedle zde už  dlouhého času vládnoucí a rok od roku se zvětšující   děs vzbuzující bídy  jest také přičísti, že zde  skoro vládnou neustále  epidemie, jako ta od dvou let  nepřetržitě řádící epidemie tyfu.

Rychnovské farní  obročí je  jen málo dotováno, jak dokládá pod ./. přiložený opis fasse , která dokládá jen  368 zl. 11 ½ kr.k.m. jako sumu všech příjmů bez odpočtu nákladů .
											pag. 91
Od roku 1798 je zde náboženským fondem dotovaná kooperatura . Jelikož ale  duchovní péče zejména v zimních měsících  je velice obtížná, farnost rozlehlá  počet duší příliš vysoký  a kromě farního kostela je ještě  k obstarávání ¾ hod. vzdálený filiální kostel  a 4 školy, tak byl od nejstarších dob dodnes vedle kooperátora ještě držen jeden kaplan , který ale, ani v nejmenším dotován, zcela z příjmů farního beneficia je vydržován rychnovským farářem, ačkoli  je ustanoven ne k rukám faráře, ale pro dobro  farnosti.

Vydržování tohoto kaplana v dřívějších dobách, kdy  farníci se nacházeli ještě v dobrých poměrech, , kdy potraviny byly laciné , desátek ještě nezrušen , a kdy farář  z tehdejšího farního lesa  dostával 8 sáhů dříví, bylo  i když ne lehce, ale přece jen možné.

Ale už 7-8-let se poměry natolik změnily, že je pro rychnovského faráře poznenáhlu  čistě nemožné, kaplana vydržovat z příjmů obročí, neboť beneficium nyní nejednou  pro faráře nevynáší   jako kongruu  určených  300 zl., nemluvě už o obnosu za kaplana. Neboť
1) podle přílohy .//. dnešní výnos  daňově regulovaných realit , z nichž podstatnou část tvoří  pustý lesní pozemek , činí  nanejvýš     50zl. 38 kr.
2) z desátku a deputátu jsou  obcí vykoupeny  15 str. žita a 22 str. ovsa za nepatrný obnos 48 zl. k.m., z toho vyplývá , když člověk vezme ceny z doby výkupu, (oves 53 kr., žito 1 zl.44 kr.) a srovná je z cenami z fasse,  výpadek 5 zl. 39 ½ kr.a  obsahuje tedy rubrika desátek a deputát nyní jen  118 zl.13 kr.
3) štola obnáší  při neohraničeném zchudnutí obyvatel podle přílohy .///. ve dvouletém průměru  nyní jen 17 zl. 44  2/3 kr.    .
4) když se k tomu nyní  připočítají  civilní renta 50 zl., odškodnění za štolu z křtění a koledu  33 zl. 35 kr , a mešní nadace 60 zl. 48 kr. , dohromady  144 zl.23 kr. , vychází jen obnos  
330 zl. 58 2/3 kr. a po odečtu nákladů , jako 
str. 69
1. extraordinarium					12 zl 33 ¾ kr
2. berní ekvivalent					  4 zl  
3. odměna kominíkovi 					  1 zl 24 kr
4. výdaje na vikariát					  4 zl 
5. náklady na desátek a deputát, které po výkupu
   zůstaly , i když jen opatření piva a vrchnost. desátku
   obilního ze Svijan, vzdálených  3 hodiny		  12 zl.    
		dohromady                   33 zl.  57 ¾  kr
dává sumu jen 297 zl. 11 ½ kr.k.m.  jako čistý výnos fary.

Zda za takových okolností . je rychnovskému faráři i při největší šetrnosti  a omezení  také nejvzdáleněji je možno , vedle právě stávajícího kooperátora  vydržovat  ještě jednoho kaplana, tj. platiti ho,  dávat mu jídlo, otop , prádlo a obsluhu, kéž sl. místodržitelství samo posoudí.

A přece je vedle stávajícího kooperátora  druhý výpomocný kněz v Rychnově nepostradatelný
neboť takovým byl už před 50 lety,  zatímco postupně byly přifařeny  ještě dvě vsi  a stav duší farnosti dosáhl výše 6560.
									pag. 93
Co existenci nejposlušněji  podepsaného  v Rychnově ještě zcela obzvlášť ztěžuje, je kromě úbytku téměř všech příjmů ze štoly a vedle vysokých cen potravin  obzvláště nedostatek topiva, jehož spotřeba ve zdejší drsné krajině je veliká a jehož cena  téměř  nedostupná, pak nesmírné masy žebráků, kterých podle  jmenného seznamu z let 1854 12855 , nepočítaje 4 menší vsi Klíčný, Kopanina, Mohelka a Jestřebí, jen v přifařených 3 větších vsích  Rychnov, Rádlo a Pulečný čítá 376 rodin ,přinejmenším 1000 osob.

Ti všichni se obracejí , jak se samo sebou rozumí, nejprve na  svého duchovního,  a lehce si lze spočítat,  jak velká suma musí být vydána těmto  zbědovaným., když každý z nich by měl dostat jen jediný krejcar v.m. týdně. . Nyní ale přicházejí tito chudí nejen týdně, ale  fara je jimi obležena dennodenně.

Za takových okolností , jejichž pravost potvrdí  sl. c.k. okresní hejtmanství  v Liberci          ( neboť ono zdejší  smutné okolnosti přesně zná a vyčerpává se jejich  řízením),   nejuctivěji podepsaný –poté co podle příloh a),b),c). ani  knížecí  pan patron  ani  přifařené chudé obce , ani od kostelů, které oba  vyžadují větší opravu, - že od nich nelze  něco  čekat- neví si jiné rady, než si vyprosit milost  u sl. zemského úřadu a nejvroucněji  prosit, aby vypomohl jeho nanejvýš tíživému  stavu a
str. 70
vydržování nepostradatelného druhého výpomocného kněze zřízením druhé kooperatury v Rychnově a dotováním  téže z náboženského fondu nejméně 200 zl.k.m. učinil možným.
											pag.94
Doufaje v moudrý náhled  sl. vlády, která zohledníc současný stav, novému faráři po vyloučení štoly a  nově zřízených nadací  přizná kongruu 408 zl.  a uzná, že vydržování a placení  výpomocného kněze z 200 zl. k.m. v horách  lze jen stěží provézti doufá poslušně podepsaný  že na požadované milosti bude tím jistěji účasten,   když v celé diecézi je sotva chudší fara než v Rychnově.
  Vašeho  sl. c..k. místodržitelství   nejponíženější   P. Anton Felger, farář.

Jako přílohy k této žádosti  připojil jsem, jak už řečeno., tyto:
a) opis fase  z r. 1839
b) svědectví, že farní majetek  ve srovnání s r. 1839 nyní  vynáší přinejmenším o 24     
     zl.k.m. méně, protože farní les  je zničený
c) tříletý  průměr štoly
d) výkazy chudých Rychnova, Rádla a Pulečného  z let 1854 a 1855
e) vyjádření p. patrona , že nemůže nic přispět
f) stejné vyjádření obcí
g) tříletý výtah z kostelních účtů Rychnova a Rádla.

Shora zmíněná fasse z roku 1839 je dodnes nejnovější a platná  a zní jak následuje:
Litoměřická diecéze						Boleslavský kraj
				F a s s e 
   o příjmech a vydáních  beneficia   v Rychnově.
Pol.    	Příjmy	obnos zl. 	kr. k.m.	
1
2

3
4
5
6	daňově regulované reality
desátek a deputát
pšenice       1 ½ str.    po 2 zl 51 kr.     ,.       4 zl. .16 ½ kr.
žito           22 str,        po 1 zl ½ kr               44zl    33 kr
ječmen       1 ½ str.     po 1zl 15 kr                 1zl    52 ½ kr
oves         22 str.         po      55  ½, kr          22zl    21 kr
hrách             ¾ str.     po  2zl 26 kr                1zl    49 ½ kr  
civilní   renty z nábož. fondu příspěvek far. pokladně 
štola
odškodnění za křest. štolu a koledu
mešní nadace
    suma	74

123
 50
 25 
 33
 60
368	38

52	½ 

18
35
48
11 ½ kr	

str.71
       Suma příjmů.			368	11 ½.	
  Vydání	zl.k.m.	kr			
1.	Extraordinarium
2.	ekviv.dědické daně
3.	odměna kominíkovi
4.	vikariátní výdaje
5.	náklady na dodání desátku
6.	vydržování kaplana	12
  4
  1
  4
 12
200	33 ¾ 

24

			
	233	57 ¾ 			
      zůstává čistý výnos			134	13 ¾ 	

Kromě kaplana je zde ještě nábož. fondem dotovaný kooperátor
 C.k. státní účtárna     L.S.  Praha    28. července 1839
   Krabatz,v.r.  účet.rada 				Karel Boleslavský  v.r.
   Müller, v.r..   účet. rada				c.k. gubern.rada a stát.účetní
			Souhlasí s originálem
			Litoměřice, bisk.konsistoř 12. srpna 1839
			L.S-  Wenzl Kara v.r. konsist. předseda
				---------------

.Abych přešel zpět  na mé podání z 26. března 1855, tak  nejdůstojnější biskupská konsistoř  v Litoměřicích se příhodně přimluvila a  po 8 měsících mi přišel tento přípis:
                                                                                                            Č. 6405
   Libereckému vikariátnímu úřadu!
Slavné  místodržitelství vyžaduje kvůli vyřízení  přípisu  rychnovského faráře  o převedení kaplanské kongruy  z příjmů obročí  na náboženský fond   dekretem z 15. listopadu 1855 č. 46450 následující  zjištění.
 K tomu je  nutně třeba,   že ještě:
1.	ve shodě s guberniálním dekretem  z 28. května 1847 č. 31984 a z 23.ledna 1849 č. 70198 prokázat místní průměrné ceny  všech s tímto beneficiem spojených naturálií z posledních uplynulých 10 let.
2.	k prokázání  c.k. vyvazovací komisí  zprostředkované renty   z vykoupeného desátku  předložit tehdejší vykupovací  tabelu, dále 
3.	současný příjem z mešních nadací spolu s údajem o jejich zřízení. pak
4.	výnos štoly průměrně za posledních 6 let  na základě potvrzených matričních výpisů dále
5.	patronátním úřadem  bude zjištěno, zda farní les který podle předloženého výkazu  rychnovského obecního úřadu  má být zcela vytěžen, skutečně dává jen 1 ½ sáhu měkkého palivového dříví, jakož i 
6.	podle předpisu guberniálního dekretu  z 11. května 1848 č. 24608  lze prokázat podmínku, že  pro osobu  stávajícího faráře  je nadána cifra ještě vyšší čistý příjem,  než určených  300 zl. k.m..

Biskupský ordinariátní úřad  se vyzývá, potřebné  opatřiti , aby toho podání co nejdříve,  snad do konce tohoto měsíce  znovu mohlo být předloženo  ke kterémužto účelu také projednávací spisy  s co největším uspíšením  sem vrátit, přičemž se ještě poznamenává, že výkaz o mešních nadacích  má zhotovit  farní, patronátní a vikariátní úřad, výkaz o štolách farní a vikariátní úřad..
   Litoměřická  biskupská konsistoř, 23. listopadu 1855.
    Wenzl Kara, v.r. předs                    Philipp Vogth, v.r., kons.rada a ředitel kanceláře
										pag. 97. To byl paprsek naděje. Neboť záležitost byla  naléhavá, oddal jsem se  s horlivostí  novým rozmanitým  spisováním a  pobíhání, aby se nic nezanedbalo, opatřoval jsem  požadované doklady, k nimž, mimochodem řečeno, bylo zase zapotřebí hromada kolků,  a sice, 10 leté průměry  cen naturálií , jelikož v okrese není žádný  tržní úřad, z Českého Dubu, -pro rychnovskou faru vyhotovené tabely na výkup desátků v originálu-, na 95 zl.39 kr. výnos z mešních nadací podle posledních kostelních účtů z  r. 1854 -přesně podle matrik zpracovaný 6letý průměr ze štoly,který obnášel 18 zl. 26  2/3 kr. – konečně prohlášení patronátního úřadu , že farní les pro budoucnost dá jen jeden jediný sáh  měkkého palivového dříví ročně.
 
Jako přílohu k bodu 6 nemohl jsem ani říci ano, ani  říci ne, neboť na zdejší faře  nebyla ani erekční listina., ani žádná zvláštní  stará fasse , z nichž by  se mohla vypočítat cifra původní dotace.,

Všechny tyto listiny  jsem 13. prosince 1855  předložil na vyšších místech , a těšil jsem se, že během nastávajícího roku  bude tato naléhavá záležitost vyřešena.

Ala bohužel, rok 1856 ubíhal , aniž by se něco dělo. To mě podnítilo, abych 8. dubna 1857   prostřednictvím veledůst. konsistoře záležitost urgoval. Kdy vyřízení konečně přijde a jak bude znít, napíšu  v pravý čas  ( viz pag. 196)
				---------------------
Po skončení  stavby nového rychnovského kostela  byl ještě po 22 let, tj. do r. 1734 používán k pohřbívání starý hřbitov, ležící kolem někdejšího  dřevěného kostelíka
str. 73
(na kostelním majetku vedle nové školy) Teprve před řečeným rokem byl za faráře Michálka  zdí ohražen u nového kostela prostor velikosti 447 čtver. sáhů, a od nynějška určen jako hřbitov. Tento nový hřbitov podle pag. 25 staré pamětní knihy na svátek Zjevení Páně {6.ledna} vysvětil P.Wenzl  Josef   Wunner,   t.č. arcibiskupský  okresní vikář    a farář v Loukově..
											pag. 98
 Jelikož ale tato plocha pro pohřbívání  nebyla v žádném poměru k velikosti farnosti a přibývajícím obyvatelům, stalo se, že za epidemie  v r. 1806 přeplnění hřbitova  přinutilo k tomu, že se zase určitou dobu pohřbívalo na starém hřbitově, jak to zmiňuje farář Stowasser na pag. 89.od této doby  byly tedy oba hřbitovy  používány zároveň,tak jak byl ten nebo onen právě naplněn, a podle toho, jak se vyslovilo přání, pohřbít tam nebo zde.

Tato  zvyklost trvala až asi do roku 1833, od kdy se zase pohřbívalo jen na novém hřbitově., kdežto dřevěný plot okolo starého hřbitova byl poznenáhlu ukraden  a dobytek se tam dostal. Postupně  se  ale ujímala myšlenka, hřbitov   u  farního kostela rozšířit , nebo  založit nový ( v pořadí už 3tí)., k čemuž v l. 1847 a 1848 dalo podnět.hromadící se úmrtí  a přeplnění  hřbitova .

Poslední plán  vyšel od některých lidí, nepřátelsky naladěných proti faráři P. Neuberovi zejména od rychnovského lékaře „Kittela“, kteří faráře  přeložením hřbitova poblíž farního pole chtěli  škádlit,  což bylo  příčinou, proč farář Neuber celou záležitost  s rozšířením hřbitova  považoval za velice nemilou věc.

Ale protože rychnovská obec naléhala  a podala stížnost c.k. krajskému úřadu, nemohl déle odolávat, tím méně, že  bylo mu   c.k. krajským úřadem  cestou  svijanského vrchního úřadu  14. října 1848  uloženo , aby v záležitosti předběžného projednávání  vypracoval na základě matrik  farní výkaz , z něhož musí být zřetelné, 
a) které obce  a jejich panství   včetně počtu duší jsou přifařeny k Rychnovu
                                         --------------
                              Viděl jsem při kanon. vizitaci 6. srpna 1857
                               Josef Ackermann, kan.  et. cors.ap
			--------------------						pag. 99
b) v jakém poměru se v uplynulých 10 letech zvětšilo
c) kolik úmrtí bylo v uplynulém  období a sice v jednotl.letech.
str. 74
Z tohoto  dne 19. října 1848 zpracovaného  výkazu  vyplynulo, že se počet duší farnosti v průběhu 10 let  zvětšil o 522 a dosáhl počtu 6009 a že vojenský rok 1847  vykázal 216 a vojenský rok 1848 přes 315 úmrtí.

Tím byla věc uvedena, nedostatečnost dosavadního hřbitova úředně uznána  a nyní následovala místní komise za účelem  zprostředkování nového hřbitova, při níž byla bouřlivo,  ale Kittlovské straně se nepodařilo prosadit své  zvláštní choutky.

Ale bylo přirozeněji a účelněji  určeno, že se nezřídí žádný nový hřbitov, ale ten stávající u kostela zbouráním severovýchodní zdi  a připojením přilehlého, ladem ležícího obecního pozemku a parcely sousedící farní louky ve výměře 28 čtver. sáhů bude rozšířen a  nová část hřbitova bude opatřena solidní kamennou zdí, pozemek vyrovnán cesta bude posunuta dále do farní louky  a farář bude za odstoupenou louku odškodněn ekvivalentem z obecního majetku. Zároveň  byla projednána otázka výběrového řízení na stavbu. 3. dubna  1849 následovala 2. komise, která měla stanovit, zde se vybrané místo hodí k pohřbívání.

Zmatky nyní následujícího času a pensionování  faráře Neubera a manie hledání uhlí faráře Schalka  upozadily znovu otázku rozšíření hřbitova, lidé byli příliš zaměstnáni s živými,  než  aby  mysleli na mrtvé. 

Teprve když jsem roku  1853 přišel sem  a poněkud jsem se orientoval, a začínající tyfus  přiblížil otázku hřbitova,  podnítilo mě to , abych u  c.k. okresního hejtmanství v Liberci  požádal o přijetí  a další provedení   rozšíření zdejšího hřbitova , což se i 8. ledna 1854 stalo. 
pag.100
Na to já, stejně jako farář Schalk r. 1852 jsem byl vyzván, sdělit top. čísla parcel, kostelního jmění, které požaduji za odstoupený  farní pozemek  Tomuto vyzvání jsme hned vyhověl , Přesto to trvalo, ačkoli potřeba rozšíření rostla den ze dne,  a přes všechny urgence z mé strany, až do pozdního podzimu tohoto roku , než byl udělán další krok v této záležitosti. ,až konečně 19. října 1854  se konalo jednání na  patronátním úřadě v Sychrově. K tomuto účelu zpracovaný přehled nákladů byl tento:
  a)  rozšíření hřbitova   materiál		628 zl. 48 kr. k.m.
                                      řemeslníci 		122 zl  31
			   fůry a přidavači	745      28
  b)přeložení cesty	  materiál		   20     24
			  řemeslníci		     8
			  fůry a přidavači	  108     25
					-----------------------
				Celkem	 1633 zl.  36 kr.k.m.
str. 75
k bodu a): ohradní zeď má být vysoká 5 stop a  silná 1 stopu a 6 palců a 83 stop dlouhá..Prahy se mají  sáh po sáhu  zazdít, zeď z obou stran omítnout.

k bodu b) cesta má být  58 sáhů dlouhá  a 3 sáhy široká. Na straně ke hřbitovu bude příkop.  Štěrkování bude  4 palce vysoké a k tomu bude použit štěrk z  Mohelky, Na horní straně cesty bude zarážka vody ve formě vyzděné muldy 1 ½ sáhu široké

Nájemci, kteří dostali stavbu za 1620 zl.k.m. byli:
Josef Preißler, sekerník a člen výboru z Rychnova č. 267
Ignaz Maschke, kupec a člen obec.rady z Rychnova a.  a.119
Oba prokázali se jako činní, a nechali v průběhu zimy 1854/55 pilně navést potřebný materiál.
Poznenáhlu   se ale šířil odpor proti  výběrovému řízení Ze sem došlého přípisu vyplynulo,  že při komisi , konané 7. listopadu  1848  se tehdejší  lidovláda nechala příliš ovlivnit  a na základě zcela mylných podkladů  farnímu kostelu  nesmírné  náklady  
										pag.101
přisoudila , tj. jí vymyšleno,že na  stavbu rozšířeného hřbitova na všechny stavební a řemeslnické náklady  přispěje  částkou 745 zl. 54, kr.k.m. 

To nyní znamenalo,  vznést slavnostní  protest  a členy komise, mezi nimi vedoucího komise,  býv. boleslavského krajského sekretáře  a nynějšího libereckého c.k.okresního hejtmana p. hraběte Michnu  přesvědčit o omylu a chybném  pojetí  zdejších poměrů.

V takovém  podání, adresovaném nejdůst. biskupské konsistoři  ze 7. února 1855 poznamenal jsem  mezi jiným: Rychnovská farnost dostává  sice poplatky z hrobů, ale jen v případech, kdy se jedná o řádný pohřeb se zvoněním zvonů a zpěvem , což ovšem při zde už dlouhý čas panující chudobě  podle mnohaletého průměru dělá   za rok jen 30 pohřbů, ostatní jsou jen pouhé  uložení do hrobu, z čehož ani beneficiát, ani kostel nedostanou nic. a může se proto  roční obnos, připadající na poplatek z hrobu  pro jeden případ počítat 30 kr.v.m., nanejvýš  18 zl.v.m.
Že výnos z poplatku z hrobů  za rok 1848 v komisionelním protokole je  vyčíslen 70 zl. 25 kr.v.m. , nedokazuje  proti právě řečenému nic, neboť domněnka spočívá na jedné nesprávnosti.
Přichází přirozeně v kostelních účtech  v každém roce položka :“pohřební peníze“ „za zvonění  a za hroby“ ….70 zl. 25 kr.v.m. 
Ale jak už je z těch dvou slov  zřetelné, přišlo zmíněných 70zl 25 kr.v.m. ne pouze za hroby, ale současně také za  zvonění, a nejen za to, ale i  za svíčky, které jsou potřeba při  
str. 76
zádušní mši  pak za mešní víno,  kadidlo a použití  kostelních zařízení, a následně lze obnos za hroby odhadnout ne výše, než  čtvrtinu řečené sumy, tedy na 17 až 18 zl.v.m.

A jak tehdy, tak to bylo i s nedůležitými rozdíly v  roce předtím a roce následujícím do dneška ; vlastně se pohřební peníze zmenšují, čím dál tím víc.  Tak obnášel v r. 1853 jenom 55 zl. 10 kr.v.m.,  tedy na hroby připadá jen 14 zl. v.m.
											pag. 102
 Zdejší farní kostel  není  v současné době   vůbec s to,  bez poškození hradit  běžné úhrady a elokovaný kapitál stavebnímu fondu na rozšíření hřbitova  745 zl.54 kr.k.m.   a  sice
a)	jelikož jeho vlastní  disponibilní jmění je nepatrné
b)	jeho potřeby  a nutné opravy uvnitř i vně jdou velmi důležité  a 
c)	obnos ročních poplatků z hrobů není v žádném poměru k požadovanému  příspěvku kostela

K bodu a):shora zmíněný protokol ze 7. listopadu 1848 tvrdí, že rychnovský farní kostel  má podle kostelních účtů  jmění ve výši 14 370 zl 52 kr.v.m., z čehož  pokladní hotovost je 1275 zl 47 kr.v.m..

               Zcela správně! Ale nesmí se přehlédnout, že mezi tím je 4480 zl.v.m. nadačního kapitálu,,které nepatři kostelu a následkem toho  obnáší kapitál jen 9090zl 52kr.k.m.Tento kapitál se stavebními úpravami,  podniknutými v r. 1851 – 1853 o hodně zmenšil.a obnáší koncem roku 1853 je 8739 zl.34 kr.v.m., tedy téměř o 6000 zl méně než je uvedeno v protokolu.

 K bodu b) běžné příjmy kostela  při dnešním ohromném nedostatku prostředků většiny osadníků jsou velice  skrovné., a kostel musí, za okolnosti, že jsou u něj ustanoveni  3 duchovní, každoročně cirka 300 zl.v.m. k běžným výdajům přidal. Přitom je, pokud se týče vnitřní výzdoby  už přes 50 let zcela zanedbán,  25 let nebílen, oltáře a kazatelna jsou  rozežrány červy, dláždění bídné,  varhany oněmělé.- co je ale hlavní, že střecha, před dvěma lety velkým nákladem pokrytá,  je ve velice špatném stavu, že za deště drží málo, za sněhu a vládnoucích  bouřích  nezadrží nic , a přivádí   vadu, že krásná kostelní klenba  je promočená vodou , místy omítka opadává a krov  postupně hnije.
str. 77											pag.103
Jako doklad toho je, že v kostelních účtech pro rok 1854 je 11zl. 32 kr.v.m. za šestkrát odhazování sněhu z kostelní klenby Zda za tak smutných okolností  kostel ze svých 8739 zl. v.m.  k rozšíření kostela může něco přidat,  nechť rozhodne sama nejdůst. konsistoř

K bodu c) Hřbitov užívá  a je k užitku  přifařeným obcím  a kostel nemá z něj  žádnou  výhodu, než pár krejcarů  poplatku z hrobů, za což ale musí opravovat  ohradní zeď Je tedy správné a slušné, aby přifařené obce  při zřízení hřbitova  hradily větší část výloh a kostel, který je bez prostředků, a beztak  ze svého dává pozemek, přispěl jen  sumu, která odpovídá poplatku z hrobů.

Jelikož ale nyní podle  víceletého průměru  poplatek z hrobů dělá jen 18 zl.v.m. ročně, a není žádná naděje , že se obnos zvýší, měl by rychnovský kostel podle přísného práva  jen kapitál z oněch 18 zl.v.m. tedy 360 zl.v.m. neboli   144 zl. k.m. přispět,  obnos to, který  s ohledem na vylíčený stav  kostela  je ještě dost vysoký, a nemůže být překročen, aniž by to církev bolelo.

Tento můj protest byl nejdůst. biskup. konsistoří důrazně podpořen  a měl za následek, že  výnosem, c.k. krajské vlády  v Č.Lípě   z 11. dubna  1855 č. 1706  bylo vypsáno nové stavební konkursní řízení  na  8. května 1855 u rychnovského obecního úřadu. Věci šly lépe, něž jsem čekal..
Ještě předem budiž upozorněno,  že kostel může k rozšíření hřbitova přispět jen na náklady řemeslníků. a jelikož patronátní komisař  p. rada panství  Čech učinil návrh, že se o to postará, aby přepeřská  kostelní pokladna  mohla zapůjčit při 4% úroku a splátkách v 5 letech na náklady na materiál, které by v každém případě měly nést přifařené obce,  byli obecní představení, kterým záleželo na brzkém  vybudování hřbitova, s tím spokojeni  a z farního  kostela tak bylo sňato velké vydání,   a byl zavázán, kromě malého příspěvku podle berní kvóty  vyrovnat náklady na řemeslníky ve výši   121 zl. 30 kr.k.m.
											pag. 104
Jelikož se nyní vědělo,  kde se mají vzít peníze, byla stavba rychlá   a sice 14. května 1855  zbořením staré severovýchodní zdi , připojené k márnici,  se začalo  a zplanýrováno asi 100  čtver. sáhů a tím , aniž by se čekalo na dokončení ohradní zdi, se tam mohlo začít pohřbívat , neboť starý hřbitov byl teď přeplněný , že se mrtvoly musely klást jedna na druhou a tak proti předpisům  se mohly pokrývat jen  slabou vrstvou  zeminy..
str. 78
Na základě druhého  konkursního řízení  znělo rozdělení takto:
			Rozdělení
      	příspěvků  na rozšíření rychnovského hřbitova  a nákladů 
 na přeložení cesty  vedle tohoto  hřbitova
Konkurenti podle  pozemkové, výdělkové a domovní daně   	Za materiál ( zapůjčené z přepeřské kostelní pokladny  v pětiletých splátkách  v sumě  624 zl. 16 ¾ kr. k.m. kromě 4% úroku	Náklady na  přidavače  740 zl. 5 ¼ kr.k.m. 
Náklady na přeložení cesty  134 zl. 
Celkem: 
874 zl. 5 1/4kr.k.m.	
	roční splátka během 5 let	jednou provždy	
Jeho jasnost  kníže 
Kamil     Rohan 
Rychnovský kostel
rychnovský farář
rychnovská škola
 obec Rychnov 
obec Rádlo
obec Pulečný
obec  Dalešice 
obec  Pelíkovice 	   17 zl. 48 kr. k.m.

              15 ¼  kr.k.m.
               48 ½  kr.k.m.
                12 ¾ kr.k.m.
    55 zl.    27     kr.k.m.
    31 zl.    44  ¾ kr.k.m.
    25 zl.   37  ½   kr.k.m.
     6 zl      25      kr.k.m.
      1 zl.    31 ½   kr.k.m.	 111 zl. 16 kr. k.m.

      1 zl   34 2/4 k..m. 
       5 zl     3 1/2 kr.k.m.
        1 zl  19 ¾ kr.k.m.
    346 zl.  36 ½ kr.k.m.
    198 zl.   26 ¾ kr.k.m.
     160 zl.  10 kr.k.m.
        40 zl.    6 ¼ kr.k.m.
          9 zl.  31 ¾ kr.k.m. 	
   Suma	   139 zl.   50 ¼   kr.k.m. ročně	      874 zl.    5 ¼ kr.k.m.	

Dne 31. července 1855 byla hotova stavba  nové zdi včetně zplanýrování  nového hřbitova jakož i přeložení cesty takže jsem už 2. srpna  mohl nejdůst. konsistoř požádat o vysvěcení hřbitova. Povolení přišlo brzy a delegaci přeneslo na mě , a tak bylo 2 září   určeno k této slavnosti.   Tento den byla 14  neděle po letnicích,  zároveň  svátek Anděla strážce  a náš den  zbožňování  Odpoledne o 5 hod.  byla slavnost  uzavřena  ambrosiánským  zpěvem  „Velký Bože, my tě chválíme“ , načež jsem měl z kazatelny  řeč k vysvěcení hřbitova, a nyní šel  průvod,  vedený školní mládeží,  na nový hřbitov,  kde  se konalo požehnání  podle návodu  pražské velké agendy .
											pag. 105
Účast na této slavnosti  byla veliká,  domácí i cizí  přišli ve velkém počtu a zachovávali   důstojné, vážnosti dne přiměřené chování  . Během  průvodu  jsem si vzpomněl, že sice   světím pole,  kde já  kdysi sám uprostřed mých farníků  jako semeno  na věčnost  budu odpočívat , a snad  jdu právě po tom místě,  které je určeno pro můj hrob.
str. 79
Mimochodem řečeno, byl to už druhý hřbitov,  který jsem vysvěcoval,,. Neboť roku 1853, ještě jako českodubský kaplan,  den po mé presentaci  na rychnovskou faru,  zvláštní shodou náhod  jsem měl světit  Boží pole ve Světlé, což jsme uskutečnili  10.   t.r.,  2 neděli po velikonocích  za asistence světelského  faráře P . Jos. Buryánka a osečského faráře P. Josefa Richtera , světelského kooperátora  P.J.Schovánka  a  českodubského kaplana  P. Jos. Reckziegela 
											pag. 105
Ve své řeči jsem  poukázal  na to, že našemu  krásnému a velkému hřbitovu k úplné dokonalosti  chybí nyní ještě kříž  a jak se  márnice, která zastala stát,   nyní nehodí k novému hřbitovu.  A skutečně se zdálo, že  poslední poznámka  nezůstala  marná. Neboť představenstva  obcí  farnosti  pojaly myšlenku, starou,   souměrnost hřbitova rušící márnici strhnout  a podle mého návrhu   nechat postavit novou,  příhodnější na horním konci  hřbitova. 

Stavební plán byl už navržen, a den konečného rozhodnutí určen. Všichni se dostavili, ale rádelští ne,  což bylo příčinou, že se celá věc  zhatila.. Nedostatek jednoty také tady  krásné  dílo  zmařil. Později přišly vyšší daně a stavba Hodovicko-jablonecké silnice , které  zabraly všechny síly obcí..A tak musela márnice počkat, až zase přijde příhodnější čas – (viz pag. 315)

Dne 29. října 1855 bylo rozšíření hřbitova úředně  bez závad  převzato a tak byla příležitost věc, která se táhla 8 let,  přivést ke konci. Ale zcela uzavřena ta věc dosud nebyla, neboť  farní beneficium nebylo dosud odškodněno za louku ve výměře  282 čtver.sáhů, poskytnutou na rozšíření hřbitova. Pokud se stavělo, nechtěl jsem to připomínat, abych stavbu nezdržel.

Po dokončení stavby jsem se ale  neprodleně přihlásil  t.j. hned 3. srpna 1855 u patronátního úřadu , aby se provedla směna pozemků  a mě za odstoupený pozemek  byl dán odpovídající ekvivalent  z  kostelní louky  Tato věc se ale táhla,  bez ohledu na mé urgence, znovu léta a teprve průběhem  tohoto roku 1858 došlo ke konečnému vyřízení.
											pag. 107
Podle prokolární dohody mezi   patronátním úřadem jako zástupcem  farního kostela a   mnou  za dne 25. ledna 1858 obdrželo rychnovské farní beneficium   za parcelu, odstoupenou ke stavbě hřbitova  o výměře 282 čtver. sáhů , č.top. 897 ( podle Josefin. vyměření  č. 706) kostelní louku  340 čtver. sáhů  č.top. 889, a jako odškodnění za užitek, který měl plynout do  r. 1855  z odstoupené parcely  282 čtver.sáhů z rychnovské kostelní pokladny. 
str. 80
a) za rok    od 1. září 1856   do 31. srpna 1857 …….   4 zl. 50 kr.k.m.
b) za rok    od 1  září  1857  do  31 srpna 1858             4 zl.  50 kr k.m
c) za rok    od  1 září   1858   do 31.srpna 1859             4 zl.  50 kr..k.m 
						-----------------------------
					dohromady         14 zl.  30 kr.k.m.

začež farář nebude požadovat žádnou náhradu daně za roky 1855- 1859.O přepis daní a  zaknihování   změny majetku je nyní  požádáno. Jakmile sem dojde úředně potvrzené paré  kontraktu o uskutečněné výměně ( která vstupuje v platnost dnem 1. září 1859), neopomenu ho doslovně přepsat do  pamětní knihy

Výměnu pozemku , jak byla poznamenána ve staré pamětní knize na pag. 151 a 152, je třeba nazvat spravedlivější. Fara obdrží o 58 čtver. sáhů víc, než odstoupila, zato je nově získaná louka vzdálenější od domu a jen loukou 2. kvality, zatímco odstoupení patřila do  první třídy.  Kromě toho se přirozeně  připojuje nově získaná parcela  k velké farní louce, zatímco  kostelní majetek tímto odstoupením není znetvořen.

Zvětšení hřbitova  a	 přeložení kolemjdoucí cesty učinilo nutným i přeložení farního vodovodu a  prodloužení rour., čímž byla  kostelu podle kostelních účtů za rok 1855  způsoben  nový výdaj  27 zl. 33 kr.k.m.
											 pag. 108
Podle  repartice, uvedené na pag. 104 ( snad s ohledem na farní pozemky) mně předepsáno na nádeníky a fůry  4 zl. 16 kr.k.m. jednou pro vždy a na materiál po pět let placení příspěvku  48  ½ kr.   a tento celý obnos  8 zl. 18 ½ kr. .k.m.( vedle  obnosu 47 zl.1/2 kr.k.m.  na přeložení cesty, proti tomu nelze nic namítat, protože se týká obecní záležitosti).  byl mi  svijanským vedoucím kostelních účtů  při výplatě  fundačních poplatků  stržen najednou.

Tímto  svévolným   způsobem jednání  cítil jsem se podnícen,  ohradit se proti takovému vnucení  příspěvků.. Neboť prostřednictvím  konsistoriálního oběžníku z 23 května  1855 č. 19 pag. 117, bylo nám připomenuto více výnosů, a sice  dekret dvorské kanceláře  z 24. června 1840 č. 19665, výnos min. kultu ze 4.  března 1855 č. 2849 a c.k. místodržitelský intimát ze 4. dubna  1855 č. 10618, které výslovně říkají,   že při kostelních a farních stavbách  k příspěvku na  ruční a potažní práce  mají být v každém případě přidrženy přifařené obce, v žádném případě ale farář., který k farníkům nepatří , a jako takový  má být od příspěvku osvobozen.
Nejdůst. bisk. konsistoř uznala moje představy  jako oprávněné a  učinila okamžitě nezbytné kroky, takže mi ve vyúčtování  sražených 8 zl. 18 ½ kr.k.m.  bylo svijanským  vedením kostelních účtů  bylo opět vráceno.
str. 81
Při projednávání záležitosti rychnovského hřbitova jsem nemohl pominout , že rychnovská obec z počátku roku 1853  udělala to, že  tak zvaný starý hřbitov u školy, kde kdysi stával starý dřevěný  farní kostel, odkoupila od kostela, aby tam  přeložila tržiště, a že se obrátila s tím na liberecké c.k.  okresní hejtmanství.

Hejtmanství požadovalo nato  od rychnovského  farního administrátora P.  Karla Roesslera  dobrozdání, které tento vydal dne 22. března  1853 č. 53   v této podobě:

		Slavné c.k. okresní hejtmanství  !
Oddaně podepsaný dostal k vyjádření   žádost rychnovského obecního úřadu  týkající se koupě  kostelního pozemku   včetně přísl. úředního indorsátu z 8. března 1853 č. 4128 . Toto vyjádření  podepsaný po zralé úvaze všech okolností  tímto vykonává:

Řečený kostelní  pozemek s pod názvem „starý hřbitov“  zaujímá místo,  na němž  dříve než byl  postaven nynější rychnovský farní kostel., se nalézal  dřívější kostelík se hřbitovem, který  byl kolem něj. Na místě, kde byl hlavní oltář,  postavili obyvatelé 3 přifařených obcí Rychnova, Rádla a Pulečného z piety k místu  dřevěný kříž , který byl r. 1804 nahrazen železným, ten byl později renovován  a nyní se nachází v dobrém stavu.

Ostatní prostor  byl do r. 1833  příležitostně  a sice jen výjimečně  používán k pohřbívání kromě   hřbitova, ležícího u kostela. .  Nachází se na něm kromě  zbylých kamenných sloupů  z dřívějšího ohrazení  několik lip středního vzrůstu .  Podepsaný  jako dočasný zástupce zdejšího  duchovního  úřadu    měl k zamýšlené koupi  rychnovskou obcí  tím méně co namítat,  neboť už v r., 1850 ze strany nejd. biskup.  vikariát. úřadu  v Loukově  přišla výzva, dosud neužitečně ležící  místo  zornit aby přinášelo užitek  , a  k tomu u patronátního úřadu podniknout patřičné kroky.   Toto místo, jak se v žádosti píše, se lépe bude hodit k prodeji potravin, neboť je od kostela vzdáleno  200 kroků, než dosavadní  tržiště bezprostředně u kostela , nicméně  je třeba k tomu, aby se zvýšily kostelní a farní užitky,  dát následující podmínky:

a) shora zmíněný kříž jako  znamení   piety  předků a vzpomínka na  dřívější sv. místo ponechat na svém místě, což se může stát o to snáze,  že stojí téměř uprostřed celého prostoru  a bude ho jen zdobit.
b) tam stojící stromy nebudou prodány, ale jako majetek kostela ponechány, aby se mohly použít při  zkrášlení  místa u kostela, které se má stát brzy. Totéž platí i o tam jsoucích dlouhých kamenech , které při 
str. 82
uvažovaném  zvětšení hřbitova  u nynějšího kostela by se mohly použít  při  ohrazení velmi účelně *)
c)že v případě koupě bude obecní úřad pečovat o to, aby  na hned  vedle ležícím  farním poli  a patřícím k nejlepším pozemkům,  se neudělala škola event. založením quasi-trhu 
 Ostatně  by mohla účelně  místo prodeje přijít v úvahu směna tohoto hřbitova za  jiný ekvivalent  pole nebo louky

Stávající vyjádření dovoluje si podepsaný   podat  s výhradou schválení nejdůst. biskupské konsistoří , jakož i kníž. . patronátem  Komunikát je přiložen.

Rychnov, 22. března 1853    P. Karl. Roessler , v..r.  farní administrátor.
*) Jelikož zvětšený hřbitov byl hned opatřen masivní zdí,  odpadá tento návrh  a já jsem  v r. 1856 několik těchto povalených sloupů použil k opravě zahradního plotu fary.

Na to  následující roky nouze byly příčinou, že obec projekt odkoupení  vzdala, a tak leží „starý hřbitov“  ladem jako předtím. Až v r. 1859 půjde kostelní majetek do nájmu,  budu trvat na tom, aby, jak chce Bůh, „starý hřbitov“  se propachtoval k užitku z trávy, což jediné se z něj dá získat, k prospěchu kostela.
				-----------------	
N.B. 10. listopadu 1855 zemřel  v Jestřebí č. 7 Franz. Müller,  stár 101 let.
				-------------------
											pag. 111
Hned na začátku  zpráv o roku 1855  měl jsem zmínit nehodu, která ale dobře dopadla. Nade dveřmi do sakristie visel od starých dob  poměrně velký, zcela bezcenný  plátěný obraz  pod sklem, představující narození Páně, s  dřevěným rámem, který byl těžký a zdobený řezbou.  v celkové váze asi 40 liber.

Tento spadl,protože hák, na němž visel, byl celý rezatý , na Nový rok  na začátku  Kredo u hlavního oltáře,  za zvuku trub a tympánů  za veliké  vřavy , a celý se rozbil, aniž by kdo utrpěl škodu , což za okolnosti, že při  velké mši sv. kostelníci a jiní  lidé stávali u dveří sakristie, a ministranti s kadidlem chodívali  sem a tam,  zdá se jako poloviční zázrak.a  skutečně jako  důkaz zvláštní ochrany Boží to každý musel  vidět. Viz pag. 138.
str. 83
Jediný pohled do Liber ord. divinorum { Kniha bohoslužeb}ukazuje, že celý měsíc leden 1855  nebyla v Rádle konána jediná mše , ačkoli žádný ze 3 duchovních nebyl nemocen. Příčina toho byla tato:

Jak z poznámky ve starší pamětní knize pag. 119 je vidět, zdráhali se rádelští od r. 1848  dávat faráři Neuberovi dříve obvyklý  1 zl. 12 kr. k.m.  a platili od té doby jen roční paušál 64 zl. k.m., což za bohoslužbu činilo sotva 1 zl.
Stejný případ  byl za faráře Schalka  a také první dobu za mě.Natrvalo jsme ale nevěřil , že by se tento zvyk měl  stát pravidlem , tím méně,  že tento výdobytek připomínal revoluční rok 1848 , takže byl nejvyšší čas to zrušit, když rádelští se  stejně jako ostatní obce nestyděli  farní desátek  vykoupit za směšnou cenu, když cena peněz vlastně klesla. 
											pag. 112
Vypověděl  jsem proto na konci roku 1854,  když se rádelští nechtěli vrátit  k placení obnosu jako před r. 1848,  konání  nedělních  bohoslužeb v Rádle    a mohl jsem tak učinit tím spíše, že  to spočívalo jen na tehdejší vypověditelné  soukromé smlouvě mezi  obcí a tehdejším farářem.

Toto mně vnucené  opatření vzbudilo sice  nějaký rozruch,  ale po 4 týdnech   dobří rádelští  si to rozmysleli  lépe, tím spíš, že zpozorovali, že na botách a střevících víc zničí než když budou do budoucna platiti, co od nepaměti do r. 1848  bylo zvykem.
				-----------------
Dne  1. února 1855 se stala  menší krádež  na faře jako předehra větší, která měla následovat. Byly totiž v horním patře- pravděpodobně  tehdy masově do domu vniknuvšími žebráky,  ukradeny  dva cínové nočníky.  Pachatel zůstal nevypátrán, přes všechnu snahu zdejší patriarchální policie Viz sv. I, pag. 88 , pak sv. I, p. 180
				-------------------
V místě a okolí v r. 1853 – 1856  vládnoucí nouze  dala podnět mnoha rodinám a několika jednotlivcům z farnosti  , zvláště z Pulečného a Rychnova, aby se vystěhovali do Polska a Ameriky .Bohužel, jak  zkušenost učí, žádný  z těchto vystěhovalců  neměl  důvod litovat.

Tak odešly  15. března  1855 najednou tři rodiny do Prebendowa v Haliči a sice rychnovský sedlák  Franz Schmied z č. 21, rychnovský zámečník Josef Masopust z č. 272 a jeho bratr  Anastas Masopust , invalida z ohňostroje  z Pulečného  č-55 , všichni tři se svými rodinami.
V příloze k této knize chci podat zevrubný seznam  zdejších vystěhovalců-.
str. 84
Vlastní velké slavnosti dne 8. prosince  předchozího roku  uskutečněné dogmatisace  neposkvrněného početí  nejblahoslavenější panny a bohorodičky  Marie  se konaly v naší diecézi  a v naší farnosti  na Zvěstování P.Marie, t.j. 25. března  1855  a začaly vlastně už den předtím, poté co  předešlou neděli byly ohlášeny z kazatelny.

Z čeho tato slavnost pozůstávala, a v jakém pořadí se vše dálo, je zřejmé z konsistoriální kurendy {oběžníku } z 1. března 1855 , svazek VII, č. 16 pag. 95..96 a z farní Knihy ohlášek služeb božích  k svátku  Zvěstování P.Marie  1855.
			--------------
Ve svazku  I, pag. 79  zmíněný a  farářem Stowasserem  r.1804  vybudovaný Boží hrob , který  tradičně byl   u oltáře  sv. Jana Křtitele poblíž kazatelny , právě sloužil kostelu půl století  a byl nejvyšší čas, aby byl nahrazen něčím důstojnějším  a zcela novým a  na jiném místě, které by bylo pohodlněji přístupné.

Abych dosáhl kýženého cíle,  nejprve jsem se obrátil  na začátku roku 1855 prostřednictvím P. Roesslera soukromou cestou na  některé dobře smýšlející  věřící farnosti , totéž udělal horlivý kostelník Leopold Hofrichter a v několika týdnech jsme měli 40 zl. k.m. pohromadě. Chybějící  se mělo uhradit částečně z kostelní pokladny,  částečně z vedlejších příjmů kostela.

Na to objednal jsem  potřebné u truhláře  Josefa Masopusta z Pulečného  a u malíře  Ignaze Müllera  z Rychnova, kteří odvedli práci k plné spokojenosti.
Z předchozího hrobu  byla použita jen figura v hrobě ležícího Spasitele a nově vyzdobena.

K umístění  tohoto velkého Božího .hrobu zvolil jsem prostor pod severovýchodním postranním kůrem  mezi 2 sloupy, bočním vchodem do kostela a  naproti tzv. hale, ke kterémužto účelu byly navždy odstraněny některé  tam se dříve nacházející  překážející lavice.
											pag. 114
Když nyní v postním týdnu r. 1855  byl vystaven nový  Boží hrob, a leskem  početných lamp a svící  ozářen, a skvěl   se svým novým tabernáklem a  prosícími krásnými anděly , byla radost farníků převeliká . pobožnost zvýšená a návštěva kostela  přirozeně  velice početná.

Při procesí zmrtvýchvstání  v podvečer  soboty velikonoční, šli jsme,  jako i rok předtím, proti zvyklosti  dřívějších let  ven z kostela, na místo před kostel,  přičemž fara ( jako loni)  byla v horním patře iluminována  na 3 strany , zvyk to vypůjčený z Č. Dubu , který, pokud jsem zde byl,  zůstal zachován.
str. 85
Během procesí byl kostelník  pověřen, na tabernákl  Božího hrobu  na místě, kde stávala svátost oltářní,  postavit krásnou figuru  Zmrtvýchvstání, která kdysi ( dříve než byl zhotoven obraz Zmrtvýchvstání) o velikonocích stávala na  hlavním oltáři a v tomto stavu zůstal hrob až do bílé soboty.

Co se týče účtu za zhotovení Božího hrobu  požadovali a dostal:
a) truhlář  za materiál a práci………..		36 zl. k.m.
b) malíř Müller ( vedle jídla  na faře  po 10 dní) 
    za materiál ( plátno, kartónový  papír, barvy,
    klih a p.)   a práci					 36 zl
							--------
				dohromady   		 72 zl.k.m.
Tyto náklady byly uhrazeny takto:
a) dobrodinci						 40zl, 12 kr.k.m
b) z kostelní pokladny ( jako  přídavek na nové
    anděly , nový tabernákl a praporek)		   6 zl  40 kr.	
c) Z vedlejších příjmů kostela za 2 roky		  25 zl.  8 kr.
							----------------	
				dohromady 		  72 zl.  k.m.
Z dobrodinců, kteří přispěli na Boží hrob, byli nejvýznamnější:
Vdova Marie Anna Wenzl z Rychnova 			6 zl.k.m.
August Lang , obch. přízí z Rychnova			3 zl.
Clara Peukert, žena obchodníka  z Rychnova		 2 zl
Katharina Hofrichter						 2 zl.
				--------------
str. 86
str. 86
Dne 17. dubna 1855 tj. ve čtvrtek   po velikonocích  postihla  sv.otce nehoda, která bez  zvláštní ochrany Boha a neposkvrněné P.Marie by byla měla  velice  smutné následky.

Jmenovaného dne odebrala se Jeho svatost  do kláštera sv. Anežky  extra muros{za hradbami}, aby  vykonala pobožnost  a odebrala se potom do sálu v horním patře kláštera,  kde  , obklopena  vysokými církevními hodnostáři,  rovněž mnoha kardinály ( mezi nimiž se nacházel i pražský kardinál-.arcibiskup kníže Bedřich  Schwarzenberk tehdy právě dlící v Římě), aby  chovance Propagandy  připustila k políbení nohy. Ale trámy, nesoucí podlahu nebyly s to, protože poněkud shnilé, unést tíhu tolika lidí , a tak se stalo, že během slavnostního aktu náhle trámy  se zlomily a  téměř celé shromáždění včetně sv.otce  spadlo do sálu v dolním prostoru. Ale jen málo  jich bylo   vážněji zraněno,  a sv otec  měl jen nepodstatné poranění.

Z podnětu tohoto šťastného zachránění  Jeho svatosti  z velkého nebezpečí života bylo vydáno  biskupské nařízení pro celou diecézi a tak i v našem  farním kostele  3 neděli po velikonocích  tj. 19. dubna 1855  byla konána  děkovná mše s „Te deum laudamus,“
			---------------------
Na pag. 71  zmíněné vyznamenání našeho  nejdůst. biskupa  ze světské strany  následovalo brzy  jiné ze strany sv.otce. Konsistoriální kurenda  z r. 1855 č.23 pag. 119 přinesla totiž následující, pro celou diecézi  radostnou zprávu: Jeho papežská svatost  ve vlastnoručním breve  s datem 26. dubna 1855 našeho nejdůstojnějšího biskupa a pastýře pana Augustina Bartholomea Hille, doktora theologie , komtura rakouského císařského Leopoldova řádu,  královského saského záslužného řádu a člena mnoha dobročinných  ústavů a spolků v uznání jeho apoštolské horlivosti a mnoha zásluh  o říši boží a sv. římsko katolickou církev ráčila přijmouti do řad  domácích prelátů a trůnních asistentů.
				---------------						pag. 116
Během roku 1855 přijala nejd. biskupská konsistoř v Litoměřicích záměr, německé fary ze sousedního rozsáhlého semilského vikariátu  vyčlenit a utvořit z nich vikariát „jablonecký“.Protože ale tak přišlo jen 8 far, rozhodlo se ještě faru Rýnovice oddělit od libereckého vikariátu a přidat k Jablonci.

Když jsem tentokrát byl tázán na mé mínění, vyjádřil jsem se, že proti tomu nic nemám,  
str. 87
jen to, že Rychnov patří k jabloneckému politickému okresu , a tak se jeví žádoucí, aby také byl přičleněn k tamnímu vikariátu.

Postupně z tohoto plánu sešlo a Rychnov zůstal v libereckém vikariátu , k němuž patřil  od doby oddělení boleslavského  kraje k litoměřické diecézi., když předtím, podle poznámky ve  sv. I pag. 1 od nejstarších dob  byl přičleněn k turnovskému vikariátu ( dekanátu).
				----------------------
Dne 14. května 1855 byl pro nás všechny velice smutný den. Za časného jitra se rozšířila  obcí strašná zpráva, že Juliana, vdova  po Franzi Schaeffelovi , domkáři z Rychnova  (Liščiny) č. 349 leží doma zavražděna, a vrahem neměl být nikdo jiný, než její zeť , už léta zlopověstný  Franz Wenzl. Bylo to všechno tak, jak tehdejší vyšetřování  prokázala, jejichž výsledek  já podle výtahů z vyšetřovacích listin , vydaných dne 8. května 1857 v den popravy  vraha  krajským soudem v Liberci, jsem viděl a které zde sděluji:

Franz Wenzl, nar. 9. května 1820 v Rydvalticích , farnost Hodkovice, po 6.leté návštěvě školy  se učil v brusírně kamenů,, později provozoval i tkalcovství, oženil se před 10 lety  s Marianou Schaeffelovou, a obdržel od jejího otce domek č. 349 v Rychnově, v němž jeho tchán  Franz Schaeffel a jeho manželka Juliana užívali výměnek –měli zdarma otop , světlo a byt. 

Po smrti Franze Schöffela  vzal Franz Wenzl svého otce Ignaze Wenzla a matku včetně 2 dětí k sobě  za malé nájemné do tohoto domu, kde matka  Franze Wenzla  21. dubna 1855 zemřela.  Když ještě Franz a Juliana Schöffel žili v tomto domě , vyjadřoval  Franz Wenzl  stále nepřátelské smýšlení  proti nim a zejména s Julianou měl téměř každodenně  vády a sváry.

Franz Wenzl se mimo jiné vyjádřil také“Všude umírají staří, jen u mě ne“ a „Jednou u mě bude ležet několik mrtvých“ Juliana Schaeffel  si také stěžovala na nelítostné  jednání svého nevlastního zetě  a vyjadřovala starost, že Franz Wenzl jí jednou  zapíchne nebo zabije, jak se zvláště 9. května vyjádřila.

Po 9. květnu 1855 udal Franz Wenzl, že je nemocen, aniž by lékař u něj  zpozoroval nějakou nemoc. . 13. května 1855 Franz Wenzl ulehl do pro něj připraveného lože  v horní světnici, podal v noci , aniž by udělal světlo,  léky své nervovou horečkou trpící vedle něj ležící manželce a řekl své sestře Julianě,  houpající dítě,    aby šla spát.
											pag. 118
V této noci ze 13 na 14. květen  odešel Franz Wenzl z pokoje, a jeho dětským pláčem 
str.88
probuzená sestra Marie Anna viděla dveře místnosti otevřené a že její bratr F.W. v pokoji není, hledala ho, ale nebyl ani v předsíni a když se F.W. do pokoje vrátil, a jeho sestra M.Anna se ho ptala, , kde byl, odpověděl jí drsně  aby mlčela a spala. 

Ještě téže noci před 4 hodinou  odešel Franz Wenzl., oblečený s čepicí na hlavě když se opatřil břitvou a lucernou se světlem, ze světnice  zatímco jeho dvě sestry tam spaly, na půdu, kde tehdy Juliana Schaeffelová, jeho otec Ignaz Wenzl a dvě jeho vlastní děti spaly, probudil svého otce se záminkou, že jeho dcera M.Anna je nemocná a chce, aby k ní přišel,  načež otec  také do níže položené místnosti odešel, tam ale dceru M-.Annu nalezl zdravou.

Franz Wenzl zůstal ale na půdě  a tam spící Julianě  Schaeffelové způsobil přinesenou břitvou několik řezných ran do krku  tak, že v jejich důsledku musela zemřít, přičemž Juliana  Schaeffelová se  tak bránila , že  na rukou vraha zůstaly škrábance a kousnutí.

Během tohoto činu slyšeli  v přízemí Ignaz a Mariana Wenzl ne dlouho trvající  kňučení dospělého   člověka  na půdě,  chtěli se podívat, ale dveře  do místnosti nemohli otevřít.

Krátce nato  přišel Franz Wenzl  a lucernou z půdy  dolů do předsíně , zavolal svého otce,      ( proti němuž měl už dříve  nepřátelské smýšlení, že se Ignaz Wenzl vyjádřil, že Franz Wenzl není jeho syn),  z místnosti,  řekl mu, ať  si on (Ignaz W,)  sedne  na dřevěný špalek v předsíni a nechá si od Franze  Wenzla odstřihnout pár vlasů, aby on (Franz Wenzl) tím mohl vykuřovat, kdyby byl nemocen.
											pag. 119
Otec Ignaz W. netuše nic zlého, sedl si na  tento  špalek , jeho syn Franz Wenzl ustřihl mu pak několik vlasů z temene hlavy  a řekl mu, aby poněkud zvedl  krk do výšky, že mu musí z krku také několik vlasů  odstřihnout.. Franz Wenzl  ale svému otci Ignazi W.  řízl takovým způsobem  břitvou  do krku, že on, bolestí  uchopil břitvu v rukou svého  syna a ptal se ho,  zda ho chce připravit o život? že mu přece nic neudělal; načež mu Franz W. nedal žádnou odpověď. 

Načež se snažil Ignaz W. svému synovi odebrat břitvu, což se mu i podařilo. tak že čepel  břitvy  { zabalil } do kusu šály, kterou ale držel  jeho syn  Franz W. Během tohoto zápasu přitlačil Franz Wenzl svého otce ke zdi, pak na podlahu předsíně,  klekl  otci na prsa  zvrátil mu hlavu dozadu, když mu předtím  strčil ruku do úst a chtěl ho druhou rukou  zardousit , což se mu ale nepodařilo , neboť jeho ruka   se na krvácejícím krku otce smekala
str. 89
a  nenechal otce, dokud  tento nezavolal souseda na pomoc.

Také během této události neotevřela  Mariana Wenzl dveře do pokoje, a nemohl proto svému otci přijít na pomoc.
Franz Wenzl vyměnil si rychle prádlo, , schoval svou  zakrvácenou  košili za chlebovou skříň, odešel kolem 6. hodiny z domova  a téhož dne, t.j. 14. května 1855 přišel domů teprve večer,načež byl arestován a předán.c.k. trestnímu soudu  v Liberci  
											pag. 120

Vskutku  pozoruhodný příklad kanibalské divokosti u hrubosti, a se šílenstvím hraničící zaslepeností,  jehož je schopen jen člověk bez jakéhokoli náboženství a   takový, který měl za sebou celou škálu lidských hanebností jak si lidé pak vyprávěli,  že  zmíněný Franz Wenzl  už dlouho předtím  se podílel na krádežích  a při nočním přepadení , které se stalo několik let předtím v domě sedláka  Leopolda Seibotha  v č. 154 v Rychnově  byl původcem, který hospodáře a hospodyni  nelidsky  trýznil a mučil.

Mrtvola zavražděné Juliany  Schaeffelové (která mimochodem řečeno byla sestrou v této knize  častěji jmenovaného schopného malíře Ignaze Müllera) byla po provedené úřední pitvě  přenesena do zdejší márnice  a slavnostní pohřeb  určen na 4 hod. odpoledne na svátek  Nanebevstoupení Páně tj.  17. května 1855.

Mezi rakví a  otevřeným hrobem pro nebožku . na vyvýšeném  místě měl jsem řeč ke stovkám přítomných., kteří  při pohledu na rakev  zavražděné oběti se zhrozili velikosti zažitého zločinu .

Podobnou scénu Rychnov nezažil už půl století, od pohřbu zavražděné Klingerové. Během řeči jsem si vzpomněl  mnohokrát na svého předchůdce  faráře Stowassera, který podle sv.I.pag. 53   v r. 1805  měl  podobnou smutnou  funkci jako já

Pozvolna probíhala soudní jednání  ve věci zločinu , byla ale 18. října 1855 ukončena.  Liberecký trestní soud  odsoudil předvedeného Fr.Wenzla k trestu smrti provazem.za úkladnou vraždu  a  za pokus o úkladnou vraždu příbuzného .

Rozsudek byl  potvrzen  sl. vrchním zemským soudem  pro království české   nálezem  z 22. prosince 1856 a  slavným c.k. nejvyšším  soudním dvorem – jemuž Jeho c.k. apoštol. majestát  nejvyšším rozhodnutím  daném v Trevisu, 7. března 1857 ráčil přenechat  aby proti Fr.Wenzlovi  úřad jednal podle zákona, -který nálezem daným ve Vídni 17. března 1857 rozsudek zcela potvrdil a 8. května 1857 na Keilově vrchu u Liberce byl vykonán.
str. 90
P. Anton Hoffmann, kaplan v Liberci a kurát tamní věznice, který se krátce předtím vrátil ze své poutní cesty do Říma, doprovodil k smrti  zločince, který nezemřel bez známky lítosti.
				-------------------
V roce 1850 ( viz sv.I. pag. 172)  bylo nařízeno  politické rozdělení Čech  , podle kterého  bylo dosavadních 16 krajů redukováno na 7, krajské a patrimoniální úřady  zrušeny a místo nich  zavedeny krajské presidentury, okresní hejtmanství a okresní soudy. Jelikož byly zavedeny na revolucí otřesené  půdě, neměly trvání a musely uprostřed roku 1855  udělat místo {struktuře} nové, dřívější  velmi podobné , podle které bylo vytvořeno 13 krajů  a krajské úřady, po zrušení  presidentství a hejtmanství  opět vstoupily v platnost  s tou změnou, že dosavadní okresní soudy zároveň se staly okresními úřady..

Tak patřila rychnovská farnost , která 5 let byla u českolipského kraje, libereckého okresního hejtmanství a jabloneckého okresního soudu, opět k boleslavskému kraji, a je nyní v policejním a soudním ohledu přidělena  jabloneckému okresnímu úřadu.

Při této změně byl náš dosavadní okresní hejtman v Liberci p. hrabě Michna povolán za krajského hejtmana do Hradce Králově , kteréžto opatření  sdělil duchovním úřadům svého dosavadního působiště  6. května 1855 a písemně se rozloučil. Neradi jsem viděli, že se loučí, neboť svou lidskostí  získal srdce všech a svými energickými opatřeními při mírnění nouzového stavu  v Rychnově si získal obzvláštní zásluhy. 
					-------------------				pag. 122
Když jsem se v r. 1853 stal farářem v Rychnově, byli zde 3 kostelníci, všichni tři (po propuštění dřívějších) dosazeni  farářem Schalkem. Byl to vrchní kostelník a zároveň vedoucí kostelních účtů Leopold Hofrichter,   a podkostelníci Leopold Kraus  a Franz Hoffmann. Ti tvořili jakési početné  dvořanstvo – ale bez prostředků- odkázáni jen na příjmy ze štoly, které se den ze dne menšily.

Jaký div, že se jeden za druhým poroučeli. Počátek udělal Hoffmann, jeho místo pochopitelně nebylo dále obsazeno. Koncem července 1855 dal výpověď  také Hofrichter, což mě přivedlo do nemalých nesnází neboť jsem nemohl snadno najít člověka, který by tak zásadně a pečlivě konal kostelní službu jako on.. Nyní zůstal  jen Leopold Kraus, jemu k pomoci jsem nalezl rychnovského  domkáře  Josefa Hoffmanna . Protože ale  na obou bylo znát, že se jim zdá jejich odměna malá,
str. 91
musel jsem  vážně pomýšlet na to, abych nějak vylepšil postavení  kostelníků. 

K tomu účelu jsem si předsevzal     působit v tom směru  při výhledu na nové mešní nadace,  aby kostelníci byli obmyšleni  podstatnějšími příjmy a obrátil jsem se  zároveň 11. srpna 1855 na patronátní úřad  se žádostí, aby rychnovským kostelníkům, se zřetelem na to, že jim  dříve byl propachtováván kus kostelního pozemku  velice lacino a po zrušení této zvyklosti jim nebyla dána žádná náhrada,  dát jim z kostelního jmění roční  přídavek  nejméně 5 zl.k.m. V důsledku tohoto podání přišlo , tentokrát opravdu brzo, toto  rozhodnutí krajského úřadu:
											pag. 123
					 Opis
Boleslavský c.k. krajský úřad						Č. 6836
      			C.k. okresnímu úřadu v Jablonci !
V důsledku návrhu patronátního úřadu v Sychrově  z  29., srpna t.r. č. 775 bylo ve srozumění s litoměřickou bisk. konsistoří  s ohledem na rychnovským farářem uváděné důvody  schválen roční obnos 5 zl.k.m. jako odměna  pro tamní kostelníky  dohromady pod jménem „Štance“ s poznamenáním,  že tato odměna  bude vyplácena v r. 1855 počínaje  v souladu s patronátním návrhem  za obvyklé  kostelní služby  z tamní rychnovské kostelní pokladny  a sice  tím spíš, že dříve  kostelníkům podle zprávy  faráře kostelní pozemky částečně   byly dávány za malé pachtovné, později ale, když se s kostelními pozemky jinak zacházelo,  jim za ušlý užitek nebyla dána ekvivalentní náhrada.

Této záležitosti se týkající spisy jsou k další potřebě v příloze.

Mladá Boleslav, 13. října 1855
			Za místodržitelského radu		Gahler, v.r.

Zprostředkovaný obnos 5 zl. k.m. byl skutečně  už pro rok 1855  vyplacen. Přesto  Leopold Kraus koncem července službu vypověděl  a tak zůstal jen  Josef Hoffmann sám. Rozhodl jsem se pro budoucno, že podržím jen jednoho kostelníka, tím příjem nebude  rozptýlen a   bude zabráněno jakékoli rivalitě. a k zjednodušení a k většímu užitku kostela jsem se rozhodl výběr a vyúčtování převzít sám.

A vidím, že věc  jde opravdu dobře. Kostelník,  protože  má náležitou odměnu (koncem roku 1857 byl jeho fixní příjem  z mešních nadací 10 zl 23 ½ kr.k.m.., za čištění kostela  3 zl., štance 5 zl.,dohromady 18 zl. 23 ½ kr k.m. ) může se  kostelní službě plně věnovat; o nedělích a svátcích  mu pomáhá jeho otec  a při zvonění i jeho žena.. Jeho postavení  se ještě zlepší,  až budou realizovány zamýšlené mešní nadace.
str. 92											pag. 124
Rychnovské varhany byly už delší dobu němé, jejich oprava byla zadána  se souhlasem patronátního úřadu.osečskému truhláři a staviteli varhan Ignáci Maxovi, který začátkem září 1855 práci k spokojenosti odvedl , ale teprve v následujícím roce , po mnoha urgencích, obdržel sjednaný obnos  40 zl.k.m. z rychnovského kostelního jmění.
			---------------
Co podle sv I, pag. 180 v roce 1839 se stalo faráři Neuberovi, to se mělo stát po 16letech i mně. V bouřlivé noci  ze 6 na 7. září , zatím co farní pacholek s jedním z domácích psů hlídal  pole s bramborami,  vnikli zloději na farský dvůr, vzali od souseda žebřík k oknu do patra  nad zadním vchodem , otevřeli ho, vstoupili do místnosti, používané jako pokoj pro hosty, jež byla neobydlená, otevřeli paklíčem  tam se nacházející prádelník  a šatník, vyprázdnili je  a poté, co vzali i peřiny z místnosti, a odešli , když si otevřeli  dveře do místnosti  nad schody   a předsíně  zadními domovními  dveřmi , aniž  by se během toho někdo, ani já, který jsem spal ve vedlejší  místnosti,  ani páni  kaplani  , ani domácí čeleď probudili, což nakonec bylo štěstí,  protože tam zanechané dřevěné  kyje naznačovaly, že noční hosté byli připraveni na  protiútok.

Když ráno  domácí lidé viděli, co se stalo  a bědující   bouřili na moje dveře,  ukázalo se, že jsou klíčem zvenku zamčeny, opatrnost to, kterou zloději použili, aby nebyli mnou překvapeni.

Při bližším ohledání  se ukázalo, že mně byly ukradeny 4 kusy  peřin s povlaky, , veškeré ložní prádlo, ( 6 prostěradel, 8 velkých a 8 malých  cích) lepší stolní textil ( 26 servítků a 2 ubrusy  pro 18 a 16 osob), 6 košil, 4 kapesníky, a, čehož jsem nejvíc litoval, vedle mého kožichu také můj krátce předtím opatřený , jemným suknem podšitý cestovní kožich.
											pag. 125
Hospodyně  postrádala 2 vlněné šaty, 3 suknice, 4 velké šátky, 3 malé hedvábné  šátečky, hedvábný šátek, novou kožešinovou  kazajku, půl kopy kanafasu, rokokový čepec ze stříbrného brokátu, a ještě jiné drobnosti . Ostatním z domácnosti nebylo naštěstí nic ukradeno.

Že nyní znovu   postižení   a pro  beztak ze všech stran tlačeného začátečníka   ve farnosti  by bylo vskutku citelné, ostatně při  osamělé poloze fary a  všeobecné bídě nic neočekávaného, proto jsem nechal  v první době po mém příchodu opatřit  všechna okna  na faře  v dolním i horním patře na vlastní náklady okenicemi. 	 	
 str. 93
K čemu je ale všechna taková opatrnost, když čeleď  je zapomětlivá a  nezavírá každý večer okna,  právě jako v této osudné noci, jakož i už dříve předtím,  v řečeném pokoji pro hosty nejenže nebyly zavřeny okenice, ale i vnitřní okno  bylo úplně otevřené a venkovní  mělo otevřené větrací okénko , takže bylo přirozeně lehčí,  vniknout dovnitř.

Ostatně  by asi ani zavřené okenice neodvrátily  vloupání, neboť téměř ve stejné době  zloději vnikli  na rýnovickou faru  dobře uzavřenou a pevnou vnitřní okenicí opatřenou a    jejich drzost šla tak daleko, že za několik dní poté, u kupce Antona  Peukerta, který bydlel nedaleko fary, se pokoušeli vniknout do místnosti, kde spal se svou ženou a malým dítětem a teprve pak se vzdálili, když na ně vypálil dvě rány z pistole.

Byla to smutná doba, kdy téměř každý týden  byla zpráva o jedné nebo více krádežích  v okolí, jak by mohly  zvláště fary vyprávět o takových nočních  návštěvách.

Kdo byli ti  zločinci, kteří provedli noční vniknutí na faru,   se dodnes neví a sotva se to bude kdy vědět.
											pag. 126
Že každý, kdo byl obeznámen  s lokalitou a jinými poměry na faře, se na tom mohl podílet, je velice pravděpodobné, o to víc, že psi na dvoře  v té noci zůstali klidně ležet.

Když člověk provozuje polní hospodářství,  potřebuje kromě domácí čeledi i jiné lidi,  a nedostane vždycky ty nejpořádnější. nemůže jim také zabránit, aby se v domě orientovali. Ostatně nechci na toho nebo onoho vtrhnout podezření, jak jsem také celou událost nechal pro sebe a nehlásil jsem jí dál. K čemu taky? Abych  nechal dělat domovní prohlídky? Ty by se musely  dělat v mnoha domech  a hledat pachatele a příbuzné,  jak je zde obvyklé  a na konci  by to málo pomohlo , neboť do rána  byly pravděpodobně  ukradené věci  už za horami.

Na  oficielní udání. bez mého vědomí  a proti mé vůli   , učiněné zdejším obecním úřadem přišla z Jablonce komise,  aby vyšetřila  skutkovou podstatu , což přirozeně nevedlo k ničemu jinému, než že se škody ještě zvětšily a ty beztak  postižené  ještě šikanovaly a hospodyně musela složit přísahu, že skutečně zmíněné věci byly ukradeny.

Zato jsem měl zvláštní útěchu, po 8 měsících jsem obdržel rozhodnutí, které znělo jako ironie:
str. 94
									Č.j. 1227 stn
          C.k.krajský jako trestní soud v Liberci
        z úřední moci propůjčené mu Jeho apoštolským majestátem
o dokonaném skutkovém činu  dokonané  krádeže na P. Antonu Felgerovi a  Františce Rufferové a na návrh c.k.  státního zastupitelství  v Liberci z 23.dubna 1856  uznal právem.:
											pag.127
Na P. Antonu Felgerovi a Františce Rufferové spáchaný  a podle § 175, 173 a 174 II
ad b) a d) trest.zákona   kvalifikovaný jako zločin krádeže majetku v ceně dvěstě a čtyřiapadesát  zlatých  254 zl. k.m. byl spáchán neznámým pachatelem , zapsán ve zdejším trestním protokolu  a  další jednání  bude podle § 197 a 5 a 377 tr.z. až do budoucího objasnění zastaveno
Liberec, 3. května 1856      v. Schmied, v.r.        Lang v.r.
S originálem doslova souhlasí
Vypraveno c.k. krajským soudem Liberec, 8. května 1856 
					L.S.  Scheuba, v.r.	
				---------------------
25 září 1855  se našla v lese, zvaném „Großbusch“patřícím do katastrální obce Rádlo kostra  ženské mrtvoly  pravděpodobně pozůstatky  ¾ roku pohřešované   Barbary Müllerové , podruhyně z Klíčnova č.4 , která v kruté zimě tam mohla z hladu a únavy zahynout.  Po soudním projednání byly  tyto ostatky 3 října  pohřbeny na rychnovském hřbitově,
			-----------------
Podle konsist. kurrendy sv. VII , pag. 101 ze 4. dubna 1855 bylo  po zákroku českého episkopátu sl. c.k. ministerstvem  6. ledna 1855 č. 105  určeno, že v Čechách  na den sv.Václava kdy je  církevní   svátek , je zakázáno  konání tanečních zábav  a  tento svátek jako církevní  normovní den  má být  pojat do zdejších kalendářů. Nařízení, které zvláště pro zdejší farnost je důležité.
				---------------------
Dne 11. října 1855  bylo knížecím  rohanským patronátním úřadem  panství Svijany  vykonána  protokolární prohlídka budov ( týkající se  zdejší fary a hospodářských budov), o kterou jsem od svého příchodu žádal., přičemž p. farář P.Alois Schalk byl označen za původce zničení, což ostatně  pro něj nemělo žádné  škodlivé následky.- Rovněž byl zpracován nový inventář jak farního  kostela v Rychnově,  tak filiální kaple v Rádle  a všemi přítomnými podepsán. Oba dokumenty byly při kanonické generální vizitaci  v r. 1857 předloženy a budou  uchovány ve zdejším farním archivu ve fasciklu  novějších inventářů.
str. 95	 										pag.128
Motto k roku 1855 poukazuje  na událost, důležitou pro katolickou církev rakouského mocnářství , totiž konkordát  mezi císařem a papežem  Ten byl dohodnut 18. srpna 1855 ve Vídni  	 a prostřednictvím císařského patentu  s datem 5. listopadu 1855  publikován.

Český nejdůst. episkopát  vydal  o tom 25. prosince 1855 pastýřský list – obsah  příslušného císařského patentu zní:
 		Císařský patent  z 5. listopadu 1855
platný  pro celý obvod říše , jímž byla uzavřena  mezi Jeho svatostí Piem IX a Jeho císařsko-královským apoštolským  majestátem Františkem Josefem I, císařem rakouským  dne 18. srpna  1855 ve Vídni dohoda neboli konkordát  a nařízeno, aby  jeho ustanovení  v celém obvodu říše  od okamžiku zveřejnění tohoto patentu  vstoupila v plnou právní platnost.
		My, František Josef  první,
		z Boží milosti císař rakouský
Od doby, kdy jsme řízením Božím nastoupili na trůn našich předků, bylo naší ustavičnou snahou obnovit  a posílit  mravní základy  společenského pořádku  a štěstí našich národů  . O to více  jsme jako svou svatou  povinnost cítili, dát do souladu  vztahy  státu ke katolické církvi  se zákony božími a  dobře pochopenými přednostmi Naší říše . K tomuto konci  jsme pro velkou část naší říše  , po vyslechnutí biskupů oněch zemí vydali naše nařízení z 18. a 23. dubna 1855 a  tím jsme  vyhověli  mnoha nutným potřebám církevního života 

Abychom požehnané dílo dokončili,  dorozuměli jsme se  se sv.stolcem v Římě  a 18. srpna  běž.roku s vrchní hlavou církve uzavřeli následující, obsáhlou úmluvu.:
I.	článek
Svaté  katolické náboženství   bude užívat všech  oprávnění  a výsad ,  podle božího uspořádání  a  ustanovení  církevních zákonů  v celém císařství rakouském  a všech zemích, z nichž toto sestává  a budou  náležitě dodržována
II.	článek						pag.129
Jelikož  římskému papeži náleží podle božích zákonů   primát cti,jakož i  jurisdikce v celé církvi, kam až sahá, nebude   vzájemný styk  mezi biskupy, duchovenstvem , lidem a svatým stolcem  v duchovních záležitostech a církevních věcech podroben  nutnosti získat k tomu zeměpanské povolení , ale bude naprosto svobodný.
str.96
III.	článek
Arcibiskupové, biskupové  a všichni ordináři  budou  se moci svobodně  stýkat s duchovenstvem a lidem  svého církevního obvodu , aby mohli církevní úřad spravovat, 
svobodně budou také poučení a nařízení o církevních záležitostech publikována.
IV.	článek
Rovněž budou arcibiskupové a biskupové mít svobodu dělat vše, co jim k vládě v jejich církevním obvodu podle prohlášení  a  ustanovení  sv. církevních zákonů  jak jim  podle současné, sv.stolcem schválené discipliny církve náleží.
V.	článek
Veškeré vyučování katolické mládeže bude ve všech , jak veřejných, tak neveřejných školách přiměřené učení katolického náboženství; biskupové  povedou  z moci svého pastýřského úřadu  náboženskou výchovu  mládeže na veřejných i neveřejných školách a pečlivě budou dbát, aby v žádném učebním předmětu  se nedálo nic, co odporuje  katolické víře a mravní čistotě.
VI.	článek
Všichni učitelé  obecných škol, určených pro katolíky  budou podléhat církevnímu dohledu. Vrchní školdozorce v diecézi bude Jeho majestát jmenovat z mužů,  navržených biskupy. V případě, že  ve zmíněných školách  nebude o náboženství náležitě pečováno,  je biskupovi na vůli, určit duchovního,  aby žákům přednášel základy víry.
Víra a mravnost osob  určených k učitelství musí být  bez poskvrny. Kdo sejde z pravé cesty, musí být ze svého postavení odstraněn.
VII.	článek						pag. 130
Arcibiskupové, biskupové, a všichni ordináři  budou provozovat jim svěřenou moc  v dokonalé svobodě, aby knihy, které jsou náboženství a mravnosti škodlivé, označili za zavrženíhodné  a věřící od jejich četby odvrátili. Ale i vláda  bude účelu odpovídajícím způsobem zamezovat, aby podobné knihy v císařství byly rozšiřovány.
				VIII.  článek
Jelikož všechny  církevní právní případy, a zvláště ty, které se týkají víry, svátostí, duchovních  úkonů, a s duchovním úřadem spojených povinností a p. budou náležet jedině církevním soudům, tak bude  nad nimi uznán církevní soudce  a tak má tento soudit záležitosti manželství podle předpisů sv. církevních zákonů  a zejména podle nařízení Tridentu a jen občanské  působení na světské soudce odkazovat

str.97
				IX. článek
Biskupům se nemá bránit  aby mohli zakročit církevními tresty. proti  všem věřícím, kteří  překračují církevní nařízení a zákony

				X. článek 
Jeho majestát císař nebude trpět, aby katolická církev  ve své víře, jejích bohoslužbách,  jejích zařízeních  byla vydána  opovržení ať slovem nebo písmem, nebo aby  představitelům a služebníkům církve  v provádění jejich úřadu, zejména kde se jedná o vážnost víry, mravních zákonů a církevní pořádek, byly  kladeny překážky. 

Jelikož je nadto jeho vůlí,aby služebníkům  svatosti byla prokazována čest, která jim náleží podle božských zákonů, tak nebude trpět, aby se něco dělo, co by je mohlo snižovat a jimi opovrhovat , naopak  nařídí, aby všechny úřady říše jak arcibiskupům, nebo biskupům, tak i jejich duchovenstvu při každé¨příležitosti  prokazovaly jejich postavení náležející  vážnost a úctu.
				XI. článek						pag.131
Církev bude oprávněna  získávat nový majetek volně každým zákonným způsobem a její majetek  s ohledem na to všechno, co v současné době vlastní nebo v budoucnu získá, zůstane neporušen.  Proto  nebudou ani starší, ani novější církevní nadace  bez zmocnění  ze strany sv. stolce  rušeny nebo spojovány, leč bez újmy  plných mocí, které sv. koncil v Tridentu  propůjčil biskupům
				XII. článek
Správa církevních majetků bude prováděna těmi, kterým podle církevních zákonů patří. Toliko   se zřetelem na  podporu, kterou J.majestát k hrazení církevních potřeb z veřejné pokladny  blahovolně  poskytuje a bude poskytovat, nesmí být tyto majetky ani prodány, ani podstatným břemenem zatíženy, aniž by sv. stolec nebo J.majestát císař nebo ti kdo jsou tím pověřeni, dali k tomu své svolení.

Dáno ve Vídni,  18. srpna  v roce spasení 1855
     Michael kardinál Viale-Prelá  v.r.        Josef Othmar von Rauscher, arcibiskup vídeňský
				-------------------
Ačkoli úroda obilí a brambor ve srovnání s předchozími dvěma lety  byla v r.1855 příznivější a obrovská nouze  v důsledku zvětšeného požehnání  poněkud se zmírnila.  považoval nový okresní úřad v Jablonci přesto za  potřebné,  podle příkladu někdejšího libereckého okresního hejtmanství , pečovat o chudé okresu a požádal 22. listopadu 1855  duchovenstvo okresu, aby v obcích, patřících k  jejich farnostem dům od domu podniklo peněžní sbírku na chudé.
str. 98 
Ačkoli roční doba k takové sbírce  byla už značně pokročilá, podnikli jsme  ochotně takovou námahu. 3. prosince  sbíral P. Ullmann v Rádle , 4 a 5. já v Rychnově  a 6. P. Roessler  v Pulečném a Klíčnově. 
  											pag. 132
Výsledek  této sbírky nebyl přirozeně skvělý, a vynesl jen 30 zl. k.m. což nebylo nedostatkem smyslu pro dobročinnost . ale okolností, že těch  málo movitějších  u nichž bylo sbíráno,  stejně beztak den za dnem  byli navštěvováni chudými.. Že pak rychnovská farnost od okresního úřadu víc dostala, než  tam poslala, rozumí se samo sebou.
		--------------
S poukazem na pag. 115 této knihy  budiž poznamenáno, že dosud k libereckému vikariátu přičleněné stanice Jeníšovice, Loukov,  Loukovec, Hrubý Rohozec  a Svijany koncem roku 1855 z něj byly vyňaty a  přičleněny k turnovskému vikariátu, kam už ve staré době patřily, takže v Katalogu cleri  pro r. 1856 přicházejí už v turnovském vikariátu.
				-----------------
Dne 13. ledna 1855 zřídila vdova po  rychnovském  obchodníkovi s přízí  Maria Anna Wenzlová  z č.55 ( sestra hodkovického děkana p.P.Josefa Hofrichtera)  za svou svobodnou zemřelou dceru Agnes mešní nadaci u rychnovského farního kostela  s krycím kapitálem  200 zl.. k.m., za což ročně bude slouženo 8 tichých  mší sv, Viz kniha fundací pag. 72. Darovací listina o tom je datována 8. srpna 1853-

				 R o k 1 8 5 6
			     (od pag. 132 do pag. 153)
             	PraeLIa   Cessant, his Liber  DILIgIte PaCeM
		{půtky ustupují, vy od nich osvobození milujte mír}

		Přišel žádaný mír a  skončily hrozivé plody    
		určil náš Bůh toto předvídané
		buď mu čest , chvála a sláva na věky
		zní jenotný hlas:Kdo je  vpravdě  jako Bůh?

Že  žádaný mír přichází, čímž konsistoriální moto k tomuto roku začíná,  nemělo se bohužel na mně osvědčit. Už 12. ledna  tj. v sobotu po Zjevení Páně , časně ráno před mší svatou  přišel kostelník na faru  s jobovou zprávou::Dolní tabernákl  hlavního oltáře  našeho farního kostela  byl   vylomen  a je prázdný a všechny voskové svíce  hlavního oltáře jsou pryč. 
My duchovní jsme utíkali, k smrti vyděšeni, do kostela a  nalezli jsme věci skutečně tak, jak bylo hlášeno,  a zjistili jsme zároveň, že  šnůra od sanktusového zvonku  je 2 lokty nad zemí ustřihnuta  a přední kostelní okno nad bočním kůrem  na severozápadní straně je otevřené.
str.99
Vše ukazovalo k tomu,  že  zlosyn se nechal včera v kostele  zavřít, během noci  spáchal zločin , utekl oknem  a spustil se po šnůře.. Z tabernáklu bylo odcizeno stříbrné ciborium  s krytem a pláštěm včetně sv. hostií, ani jediná nebyla  nalezena na oltáři.  Horní tabernákl,. v němž se nacházela monstrance,  zůstal  nepoškozen (od onoho dne  nebyla nikdy víc nechávána v kostele).

Nyní bylo třeba hledat v kostele, zda se tam nejsvětější někde nenajde. A hle, po dlouhém hledání  podařilo s P. Roesslerovi ztracenou, posvátnou svátost skutečně najít. Na zadní zídce (pod kůrem hudebníků) pod poslední lavicí  u zdi ležel v prachu pláštík na ciborium  ještě dodnes užívaný  hedvábný , červený s květy , a v něm zabaleny malé  sv.hostie. Za nevýslovných pocitů jsem je zdvihli a uložili opět na oltář.

Že tyto události  učinily na početné  věřící, přícházející  do kostela ,mocný dojem,  není třeba  jistě zmiňovat.  Všechno bylo hrozným znesvěcením nejsvětějšího  nanejvýš  otřeseno, prosili  v srdci Pána o odpuštění za nesmírné zneuctění  a opouštěli s hrůzou  a bolestí dům Páně  s vědomím, že takové rouhání nemůže zůstat nevypátráno a nepotrestáno.

Den nato jsem udělal  před ranní bohoslužbou  rekonciliaci {znovuvysvěcení} kostela a oltáře  a odpoledne  kající pobožnost , přičemž shromáždění farníci ukázali mnoho účasti., což pro nás všechny byla velká útěcha.

Když jsem se po ranní mši  svaté   vrátil na faru, přál si jeden člověk z Liščích Jam se mnou mluvit. . Vyprávěl, že dnes v noci  zažil živý sen, jeho zesnulý otec k němu přišel  a důrazně mu kladl na srdce, aby zjevil, co ví o kostelní loupeži.

Na otázku, co mu je tedy znímo, vyprávěl následující: Od jisté doby  mlátím zde u Neubauera (Anton Schöffel, č. 82, jehož stodola je jen několik kroků od hlavního vcchodu do kostela)
											pag. 134
Předevčírem, když jsme byli ve stodole,  viděli jsme Josefa Wawřicha z Pulečného č. 1 jak během mše sv. přišel do kostela , což nám všem bylo  nápadné, když on zřídkakdy přišel  v neděli na bohoslužby. Neubauerova matka ( Wawřichova  tchyně) ještě mínila:Copak se to stalo, že Josef jde dneska do kostela:? Dávali jsme pak pozor, až půjde zase z kostela,jestli se u nás zastaví?

Neviděli jsme ho ale z kostela vyjít takže stará Neubauerová poznamenala: Ten Josef  snad v kostele zaspal a je tam zavřený. Nyní vidím, že jsme všichni pochybili, když jsme o tom už v pátek nic neřekli.
str. 100
Že jmenovaný chalupník je znám jako zhýralec  a také  se rozkřičelo, že okradl své vlastní  hodné rodiče   a také že se podílel na krádeži obilí ve Fiebichově hostinci, tak jsem rovnou napsal pulečenskému starostovi Augustinu Masopustovi, aby u něj udělal domovní prohlídku a vyslechl ho.

Odpoledne přišel  obecní posel z Pulečného s oznámením, že se u Wawřicha nic podezřelého nenašlo, že v pátek v kostele nebyl a svědkové potvrdili, že ho v době mše sv. toho dne  viděli jít Pulečným nahoru a ne dolů

Na to byl Neubauer Anton Schöffel a ten muž z Liščin vzati a P. Roessler s nimi šel do Pulečného k starostovi, vzal tam ještě přítomného Wawřicha a jeho ženu k přísnému výslechu a konečně mu představil 2 svědky, kteří mu do očí řekli, že ho viděli v pátek během mše sv. vstoupit do kostela. Tu on nemohl déle lhát  a doznal svůj zločin se všemi podrobnostmi, vyprávěl, že ciborium ještě večer  po rozbití tabernáklu svázal se zlámanými svíčkami do uzle, přivázal šnůru od zvonku ke sloupu kůru z kůru ho pak smyčcem basy  přitáhl a odřízl, aby se po něm  spustil z okna. Doma pak svíčky rozdrtil  a včera v Turnově prodal  voskaři Korseltovi (který dodával vosk zdejšímu kostelu), ciborium vzal sebou a na cestě do Turnova zahrabal do sněhu.
											pag. 135
Při této příležitosti také vyšlo najevo, že v pátek když šel do  kostela, skutečně, aby lidi zmátl, šel kus vsí nahoru, pak ale jinou cestou  se zase vrátil.

Po tomto zevrubném doznání  mu byla dána pouta  připoutali ho k rychtářskému stolu , a protože byla už noc, měl ráno vést  na místo kde  měl zahrabat ciborium. V noci ale, když  hlídající syn starostův usnul, Wawřich se uvolnil ., uprchl, vzal si doma čepici a šel, aby bez doprovodu vzal  zahrabaný poklad. Potloukal se po několik dní Turnovem a v okolí a snažil se  konečně zbytek ještě nezašantročených kousků ciboria  prodat v Liberci  Tam byla ale zdejší kostelní loupež signalizována  a tak 19. ledna lapili podezřelého muže a předali ho tamnímu c.k.krajskému soudu.

Také tam doznal Wawřich svůj zločin a byl po ústním jednání, konaném 17. července 1857 ke kterému také byl přizván  zástupce poškozeného kostela, odsouzen na 2 roky těžkého žaláře  a odeslán do pražské všeob. káznice  Wawřich svůj trest nepřežil, ale zemřel 31. let stár, v kriminále dne 29. května 1858. Ačkoli měl domek, nedostala církev žádné odškodnění, nepožadovala ho ale, s ohledem na  zločincovy děti.
str. 101
Ostatně škody  jsou  6 kusů librových a 4 kusy čtvrtlibrových  svíček, přirozeně už  poněkud ohořelých,  a v inventáři velice levně odhadnuté  stříbrné ciborium  za 25 zl.km.m., ve skutečnosti  šedesát zlatých rak.čísla.

Poznamenání: Když jsem minulé léto (1863)  z Karlových Varů navštívil nynějšího ředitele hlavní školy P.Karla  Rößlera v Kraslicích ( rodišti kdysi zdejšího faráře Rossmeisla), ukázal mi několik archů  obsahující koncept, v němž kostelní loupež v Rychnově, kterou prožil, vypravuje jako novelu.Říkal, že má záměr, vytisknout toto vyprávění v rakouském časopise Schulfreund{Přítel školy }, nebo také samostatně  jako spisek pro mládež
											pag. 136
Skutečně jsou okolnosti této loupeže , její odhalení  dosti pozoruhodné  a připomínají mi podobný případ z doby mého kaplanování  kde k odhalení a okamžitému polapení  zloděje,  který se nechal zavřít v mladoboleslavském děkanském chrámu a okradl oltář Sedmibolestné matky Boží a ukryl se na kůru , vedla ta okolnost, že  při jednom masopustním bále byla basa nepoužitelná a muzikanti si šli v noci vzít jinou z kostelního kůru.

Za odcizené ciborium  musel jsem opatřit jiné. Napsal jsem proto  15. ledna  patronátnímu úřadu  a oznámil zároveň na příští  neděli (20.ledna na svátek jména Ježíš ) sbírku u kostelních dveří.   Výnos byl bohatý takže poté, co náklady na nové  měděné ciborium byly  úplně hrazeny z kostelního jmění, mohl být použit na  opatření rudého baldachýnu z vlny a hedvábného antipendia  s polštáři pro hlavní oltář.

Všude   povzbudil tento politování hodný případ  obětavost a  horlivost .farníků při  okrase farního svatostánku  natolik, že dobrovolným  přispěním farníků, že   kostel, krátce předtím  ještě chudě vypadající,  byl jako proměněný  a  znenáhla se krášlil jako nevěsta. Dlouhá léta  trvala dobročinná nálada  a na dlouhý čas  nebylo jediného svátku,kdy by se kostel nemohl potěšit  nějakým dárkem. To, co Wawřich ukradl, bylo za božího přispění mnohokrát nahrazeno.,

Na doklad toho budiž zde uvedeno, co jen v průběhu roku 1856 od dobrodinců bylo opatřeno pro vyloupený kostel:
a) velký prapor  paulánského spolku z rudého sukna, zhotovený zdejším krejčím  Leopoldem Hofrichterem .Oba obrazy maloval zdejší umělecký malíř Ignáz Müller. Jeden je kopií zdejšího oltářního obrazu od Halbicha, druhý představuje  neposkvrněně počatou  panu v oblacích, u jejích nohou sv. Pavel a dole skupina  členů spolku.  Mosazný kříž je udělán v Mimoni. Prapor byl pořízen z příspěvků  zdejších členů spolku , stál celkem 55 zl. 12 kr. rak.č. a byl  mnou na den obrácení sv.Pavla , tj. 25. ledna  1856 po předchozím proslovu, posvěcen.
str. 102
Přenos:                              							 55 zl. 12 kr.r.m.
b) Roku 1825 (viz Sv.I,p. 125) ozdobené, ale od té doby  velice poškozené sochy ve dvou nikách  ve frontispici kostela, představující sv. Josefa a sv. Jana Nepomuckého, byly  z příspěvků dobrodinců  pulečenským truhlářem Masopustem  za obnos  	9 zl 80 kr.	 
nově ozdobeny a 15.. března,  den před květnou nedělí znovu vystaveny

P.S. Když jsem přišel do Rychnova, našel jsem zde zbožný zvyk, že v oktávu sv Jana Nepomuckého večer   před sochou sv. Jana Nepomuckého , kterou posvětil farář Lissner  a v r. 1825 a znovu 1856 zdejší malíř Franz Seidl zdarma  ozdobil (viz sv.I,p.125) a která je umístěna na škole, se scházeli lidé a zpívali nábožné písně k poctě svatého. Jelikož si na to stará, mrzutá žena kantora stěžovala, že je tak rušena v nočním klidu, nechal jsem po ozdobení sochy sv. Jana Nepomuckého ve výklenku kostela udělat rám, který byl použit při slavnostním oktávu a byl ozdoben lampami.Od té doby se shromažďovali zpěváci u této sochy na kostele

c) Na pag.136 zmíněný baldachýn včetně závěsů k bočním vchodům     k hlavnímu oltáři, pak antipendium a oltářní polštář v celkovém  obnosu, 	  42 zl 36 kr.
poprvé použit na velikonoční neděli tj. 23. března 1856

d) Nový věnec na monstranci  z jemných květů, zhotovený v Liberci. Cena včetně krabice.     		4 zl    41 kr
také 23. března poprvé použit  a    dodnes zachovaný		.

e) Šest kusů velkých  , libereckým sochařem pěkně vyřezaných a zcela pozlacených svícnů na hlavní oltář.  Kostel poctil obchodník přízí Augustin Lang z Rychnova č- 28. Poprvé použity na svatodušní neděli 121. května		 48 zl

f)  Nový sváteční ornát  sestávající z jedné kasule, 2 dalmatik,  a pluvialu z lyonského červenožlutého  hedvábí  s bílými květy , zhotovený zdejším krejčím Leopoldem Hofrichterem  a ke cti kostela darován sestrou hodkovického děkana P.Josefa Hofrichtera  Marií Annou , ovdovělou Wenzlovou. Poprvé použit  na Boží Tělo, tj. 22. května 1856. Cena	200 zl				
	-------------                                                           Dohromady:      359 zl 69 kr. r.m.	
str. 103
g) jeden obraz Večeře Páně na volné místo ( viz p. 111) nad dveřmi do sakristie, namalovaný zdejším malířem Johannem Hofrichterem, který r. 1857 vycestoval do Pešti a kostelu ke cti dala jeho matka Kateřina, manželka výrobce dóz Karla Hofrichtera.  Byl mnou posvěcen 12. neděli po letnicích, tj. 3. srpna . Cena včetně zlaceného rámu                                                                                                      30 zl.

h) Obnos k přenesení a ozdobení křtitelnice                              	11 zl. 55 kr.

P.S. Křtitelnice stála kdysi těsně u epištolní strany mariánského oltáře v presbyteriu, vklíněna  mezi tento oltář a  zděný sloup, kdežto místo pod křížem, naproti kazatelně, kde dnes stojí křtitelnice,  bylo farářem Stowasserem zaplněno lavicemi.
Plánovaná stavba  nového mariánského oltáře nám dala příležitost zmíněné lavice úplně odstranit  a křtitelnici přenést na její nynější místo .
K tomu účelu  byl zhotoven nový sokl z granitu jako.podstavec  a ten pulečenským truhlářem Masopustem  ozdoben což vše se pořídilo za příplatek z kostelní poklady  3 zl.15 kr.r.m. a shora uvedený obnos  zaplatili dobrodinci kostela. Vše bylo připraveno k svěcení kostela 19.října

i) Nový oltář  Početí P.Marie v presbyteriu ( o něm bude dále více napsáno) v celkové ceně 		157 zl.
	---------
                                                                    Celkem	588 zl 24 kr.r.m.
			-----------------------
Na pag. 136 zmíněné nové, měděné ciborium, opatřené z kostelních peněz,  zhotovil Karl Lahn, pasíř a zlatotepec v Liberci. Je větší než to ukradené a stálo 40 zl. k.m.bez skleněných kamínků  na patě, které jsem nechal tam dát zdejším  pasířem Jäcklem Posvěceno bylo  nejdůst. p. biskupem  v Litoměřicích Aug. Barth. Hillem  16. února 1856  a na zelený čtvrtek tj. 20. března poprvé použito
				---------------------
Doslovné znění konkordátu , zmíněného na pag. 128 bylo podle biskup. nařízení datovaného v Litoměřicích 22 a 28. ledna 1856 po předchozím ohlášení  věřícím diecéze z kazatelny  sděleno, což ve zdejším farním kostele se stalo třetí neděli postní, tj. 24. února 1856.
str.  104
O druhé neděli po velikonocích  tj. 6. dubna 1856 shromáždili se všichni biskupové mocnářství ve Vídni, aby rokovali o použití a provádění konkordátu, uzavřeného mezi sv. otcem  a J.majestátem císařem Františkem Josefem I.. Tento den byla v celé diecézi a následně i ve zdejším farním kostele  slavena  hlavní mše sv. skrze „Veni sancta Spiritus „{Přijď Duchu svatý } a od té doby  během trvání konference, tj. do 17. června modlena věřícími vlastní, k tomu účelu složená modlitba 
			----------------
Dne 19. února 1856 byl výnos sbírky ze zdejší farnosti  v obnosu 10 zl. k.m. zaslán nejdůst. biskup.konsistoři.k dobru diecézního chlapeckého semináře, sbírka byla nařízena   oběžníkem  sv VII, č.23, 
				-----------------
Tyfus,  který už 3. rok řádil ve zdejší krajině jako epidemie, žádal si dále své oběti. Tak zemřel na něj 26. února 1856 v Šumburku tamní kaplan  P. Johann Fischer, narozený v Tanvaldě, následkem nakažení při jednom zaopatřování.
				--------------------
Jiný  případ úmrtí, který  se nás všech  dotýkal se stal v Liberci, kde na sv. velikonoce, tj. 29. března 1856 zemřel po dlouhé nemoci  na marasmus  tamní děkan  a biskup. vikář  libereckého okresu P.Josef Gahler(narozený 8. dubna 1798), velice milovaný pro svou  poctivost a  dobrotu srdce, a proto hluboce pro něj truchleno.

Byl dlouhá léta kaplanem  ve svém rodném Liberci, pak lokalistou v Bílém Kostele, později libereckým ředitelem hlavní školy a přežil svého  velkého předchůdce děkana Franze Wolfa  sotva o 3 roky.- V Rychnově byl mnohokrát na zdejším posvícení., 1832 jako kazatel, 1848 a 1852  sloužil mši., instaloval faráře Schalka  a mě,  a vykonal rekoliační slavnost při znesvěcené soše sv.Jana Nepomuckého v Rádelském mlýně.

Ať odpočívá v pokoji ! Jeho nástupcem v biskupském vikariátním úřadě  se stal českodubský děkan  Albert Küffer, rytíř z Asmansvilla.
				---------------------------			            pag. 140        Den po smrti  p. vikáře Gahlera  dostal jsem od libereckého  administrátora děkanství d.p. Antona Hoffmanna  pozvání  ke kázání při hlavní mši na Bolestný svátek  v Křížovém kostele tj. na  13. dubna 

Starý liberecký pensista farář Pilz  totiž v libereckém  děkanské pamětní knize nalezl poznámku,  že při vysvěcení  tohoto kostela  na Bolestný svátek  roku 1756 rychnovský farář  P.Franz Rossmeisl  držel slavnostní řeč. Po 100 letech měl být rychnovský farář opět slavnostním kazatelem.
											
str. 105
Protože mi záleželo na tom,  aby nový farní hřbitov dostal náležitý vzhled a běhání po hrobech přestalo,  nechal jsem, za předpokladu, že stará márnice  stojící uprostřed hřbitova, časem zmizí, vysadit  topolovou alej  od kostela středem  hřbitova  až k protilehlé zdi, která měla ohraničit nový hřbitov. K tomu potřebných 60 sazenic  pyramidových topolů dostal jsem ze Žehrova. Sázení se konalo 17. dubna 1856.
				-----------------
Rok 1856 nám přinesl opět  jedno jubileum a sice tentokrát  pro diecézi. Slavilo se 200 výročí založení litoměřického biskupství a mělo trval celý květen. K tomu účelu zaslaný biskupský pastýřský list  byl 4. a 5. neděli po velikonocích , tj. 20. a 27. dubna čten z kazatelny a jubilejní měsíc  zahájen  posledního dubna večer půlhodinovým slavnostním vyzváněním zvonů.

Den nato, na svátek  Nanebevstoupení Páně začalo jubileum slavnostní ranní mší svatou  ve farním kostele při vystavení nejsvětější svátosti, před jejímž začátkem  bylo zazpíváno „Veni sankte Spiritus“{Přijď svatý duchu} Podmínky pro získání papežských odpustků byly obvyklé. Jako stanice pro zbožnou návštěvu byly určeny farní kostel, kaple v Rádle a kříž u cesty do Pelíkovic.
											pag. 141
Aby zbožní věřící  měli  příležitost  projevit svou zbožnost, bylo přijato opatření, že jak farní kostel, tak rádelská kaple  denně od 7 do 10 dopoledne zůstaly otevřené a duchovenstvo stále bylo po ruce, aby mohlo přijmout sv.  zpověď
.
Ze tří jubilejních procesí bylo první  o 6. neděli po velikonocích, tj.  4. května do rádelské kaple, druhé  na pondělí svatodušní tj. 12. května  k soše na pelíkovické cestě a třetí  na sv.Nejsvětější Trojice , tj. 18. května  ke kříži u školy v Pulečném , pokaždé odpoledne za veliké účasti a sv. milostivý čas  uzavřen 3 neděli po letnicích tj. 1., června , poté co  svátost byla celý den vystavena k uctívání a o půl třetí odpoledne  byla konána ještě jedna hodinka modlení se školní mládeží  v kostele  a zakončena ambrosiánským zpěvem.

S jubilejní slavností spojili jsme na zkoušku  jinde s takovým ohlasem konanou májovou pobožnost  k uctění neposkvrněné matky Boží , která se konala po  ranní mši  a pozůstávala z rozjímání a  mariánské písně.

Nato následovala doba stavby železnice .která světské zájmy tak postavila do popředí,  že se nemohla v následujících letech pobožnost konat, teprve r. 1863  se konala rychnovská májová pobožnost v poněkud pozměněné formě.
str. 106
K oslavě 200   diecézního jubilea  sestavili dva alumnové litoměřického  kněžského semináře  slavnostní básně,  které zde k upomínce  mohou najít místo. První  napsal Valentin Hackel, nynější dr.theologie  a profesor  bibl. studia  starého zákona v Litoměřiccích , druhá je od jistého F.Jeřábka ze Sobotky, který později seminář opustil  a nyní  si získává ostruhy jako spolupracovník církvi nepřátelských novin.
											pag.142

			Pastýřská hůl
            slavnostní báseň k 200 jubilejní pamětní slavnosti 
 		ke zřízení litoměřického biskupství  

 Kvete na zeměkouli  podivuhodný strom
a jeho větve sahají až k nebi
kořeny obepínají pevně skálu
strom se nedá ohnout žádnou  bouří na zemi

Z jeho  vrcholu září to jako  ohně lesk
z jeho větví třpytí se jak jasný odlesk hvězd
z jeho kmene  prýští sladká jarní  rosa
z jeho květů  vychází  fialková vůně

Často z jeho koruny  šumí tajuplný zvuk
zní jako v nebi  blažený houslí zpěv
tu sní tisíce srdcí svůj sen o ráji
všichni   tady táboří ve stínu skalního stromu

Tak viděl už přejít  stovky let
už mnohý lidský věk vzniknout a zajít
stojí, jak ho vypěstoval spasitel Ježíš Kristus
Bájný strom na skále- ta církev Boží

kdysi-to bylo jedné noci v máji
zářil ze stromu překrásný skvost
zašelestil tiše , jako když poupě vyraší 
jako když v čerstvém  jaru  květiny  se omlazují

tu letěl vzduchem jako tanec stříbrných vloček
to byl křídel andělů bílý jasný lesk
letěli ke stromu, na jedné větvi odpočívají
větévky se zachytili, co mohli dělat?
str.107
Tu začla ta větévka zářit jako zlato
jako když světlušky  prolétají nivou
tu začlo pršet, točit se a kroutit
života silní duchové provívají stromem

a výš a výše  vyrůstá  zázračný proutek
a víc a víc se ohýbá do kruhu
zní to z nebe dolů jako tvůrčí volání
tu kvete na zázračném stromě nová pastýřská hůl

tu září  listí z radosti , sklání se strom i větev
ohýbá  své kořeny do skály
a řady andělů sviští  v měsíční noci
tisíce srdcí pějí spasiteli chválu a dík

Před dvěma sty lety- to byla mariánská noc,
tu rostla ze skalního stromu  svatá nádhera
ten zázrak , který dovolí nám jubilujícím jásati
to byl pro náš obvod svátek založení biskupství

To byla hůl, kterou Ježíš dal prvnímu pastýři
aby zachránil stádo v  hrozné duchovní nouzi
aby stádo pásl podle  věrného způsobu pastýře
ovečky a jehňata  milé a pěkné jako dítka

A měsíc po měsíci šly roky kolem nás
tu začíná to  zvučet v dómě jako jarní loutny
tu kvete to v našem obvodu, jako když máj se obnovuje
to je dvoustý jubilejní den!

Tu výská  věřící stádo ve sladkém díkůvzdání
je si vědomo požehnání a  milosti
které vyrůstají z hole, která na stromě vykvetla.
věrným pohledem stádo pohlíží  na pastýře
											pag.143
Děkuje za svaté učení, které stále dohlíží
aby nikdy srdce neupadla do temné noci pochyb
děkuje moudrému učiteli, od něj  k nim poslanému
že stádo nachází svatou zemi víry

Děkuje za nebeský  chléb, který jim nabízí kněz,
neboť jedině pastýřovy ruce jsou k tomu posvěceny
Silou s hůry se služebník  přidružuje
kněžstvo církve, požehnání tohoto světa.
str. 108
Děkuje svaté úctě vysoké zázračné moci
vázat a rozvazovat těžkou moc hříchu
moc má jen pastýř a ten.,komu ji propůjčí
knězi, kterého posílá, jak se Pánu líbí

Děkuje, že nemůže myslet, jak velké je  moře požehnání
které ze zázračného výhonku  vyrůstá v hůl
když prose za stádo pastýř k nebi vzhlíží
jako když  ráno  orosí  růžová pole.

Když hořká nouze a svízel stádo  těžce  tíží
je tady pastýř. který  doporučuje pomoc  Marie
je pochodní života na  její nebeské cestě
stádo se nemůže mýlit, pastýř jde vpředu

vzhůru, vzhůru ovečky, vizte jak dóm zazářil
vykvetl v každém oku které umí radostně číst
že dnes je v našem biskupství  velký jubilejní svátek

ozdobte se k tomuto svátku svatým  svátečním oděvem
ozdobte své čelo  zlatým páskem víry
milou hvězdu v srdci, lítost mu po boku, 
to se bohu líbí, skutečný  slavnostní oděv.

Tak jdou díkůvzdání  do svatého dómu
jak září pastýřská hůl ve zlaté sluneční záři
svatý otec  radostně  otevírá bránu milosti
z krvácejícího  kříže prýští milost odpustků.

Zázračný strom na skále- cítí radostný zvuk
voní  z jeho koruny dík světa  Pánu
V něm kvete  hůl pastýře jenž věrně chrání stádo
Bůh žehnej pastýři , stádu i nádheře našeho svátku

Co jsem dosud zpíval, pěl jsem co věrný syn
tobě zasvěcuji, pastýři a otče,  svatě znějící  zpěv písně
Ovečka a jehňátko, ty všechny zpívají se mnou
je to bohu ke cti a tobě k radosti.
		********
str.109
K dvoustému jubileu litoměřického biskupství

Tak slavnostně  zjasněné z velké radosti , 
rozkvetlo jsi mé drahé labské údolí
májové květy jsou tvými skvosty,
ranní rosa bezpočtem perel
a jako stříbrný náhrdelník na zeleném šatu
tak  září  tvá  řeka v jarním slunečním jasu
a její vznešený břeh, čerstvě olistěný
skvěje se jak  slavnostní věnec na tvé hlavě. 
										pag. 144
Komu patří den, kdy poprvé 
se ukázalo jaro v celé kráse
kdy ve stohlasém slavnostním chorálu
zvuk zvonů vzduchem se šíří?
To je  t v ů j  den,  ty slavná katedrálo!
Proud lidí, který ke tvým branám kvapí
přichází, aby Ti k tvému svátku  přál zdar
a přinesl  ti nejprocítěnější blahopřání 

Dnes začal svátek narozenin 
dvoustaletý jubilejní svátek
prvního pastýře jsi dnes přijala
pro tvoje stádo malý  zbytek.
Neboť těžko se vedlo mému  ubohému lidu
ach, slzy z   církve vyždímala
pak jsi vstala, abys slzy vysušila
a hříchy  starých časů odpustila

Už jsou to dvě stovky let
jež  vznášely se nad tvým čelem
copak jsi  všechno za tu dobu  nezkusila ?
co všechno od té doby nezažila?
K tvým nohám přišly šiky nepřátel
na tvých horách lpí krev hrdinů
zem kolkolem klesala pod smrtelnými ranami
a přece ty, svatá halo, jsi zůstala.

A tak tě zdravím v tento tvůj den
ty tichý, ctihodný stánku Boží
porážen bouřemi a povětřími
převážen pod doby potopy
stojíš tu navěky svěží
vzhůru k blankytným oblakům
obraz zbožných, jenž ne záři ohně,
blesku připomíná, ve svých děkovných modlitbách
str. 110
Vy hrdé hory, mocné  pokořitelky nepřátel
uzavřete pevně své  oblouky!
Ty, vlasti ó nevaž si jich méně
v   slavných řadách svých pomníků
Neboť zasadil ti je  boží prst, jako   jasný drahokam
v němž se    milostivé paprsky  spasení
malují rozděleny ve všech sedm barev

A ty obzvlášť , uč se vysoce ctít
svůj svatostánek, ty staré labské město
k němu, k jeho svatým oltářům 
se uteč, až se k tobě  úzkost, bída a  zármutek  přiblíží
A znovu tě Pán vyslyší
 jako tě nedávno teprve slyšel
a ozdobíme  tě k zlosti nepřátel
my tvoje  vyvolená obec
											pag. 145
A ty ó pastýři,  ty nejlaskavější ze všech
Ty našeho domu božího největší ozdobo
kéž ještě dlouho řídí  tvoje hůl  v jeho zvucích
a vede tvoje  stádo  pořád a pořád
Tak jako vždy když budoucnosti padnou kostky
my pevně a  nerozdílně  se držíme tebe
záštito proti nespravedlivosti
mohutná falango na smrt   a život

Tak nech nás vejít do brány  chrámu
s jásotem a svatým chvalozpěvem
Nech nás slavit svátek , který je náš
s celého horoucího srdce
zvučte, varhany, zvučte ve slavnostních akordech
a zvony zvoňte nejjasnějším zvukem
jako dík za vzácné jubileum
nechť vzhůru stoupá  hřmící Te Deum
   **********

Aby pokořila Rusko,  Francie společně s Anglií obsadila Krym a snažila se dobýt pevný Sevastopol což se spojeným západním mocnostem podařilo teprve po dlouhém obléhání.

Rakousko se na této válce podílelo do té míry, že na ruské hranici  postavilo velký  pozorovací sbor  a tak vykonávalo na Rusko tlak. Za tyto, západním mocnostem poskytnuté služby  vysloužilo si, jak následky učí, málo díků a bylo rádo, že byl konečně uzavřen mír a ze situace,. která mu právě  začala být na obtíž, bylo vysvobozeno. Tento, v Paříži 30. března 1856 uzavřený mír byl v  celém císařství Rakouském a tedy také v naší farnosti  během dvoustaletého  diecézního jubilea v  pondělí svatodušní  tj. 12. května 1856 oslaven skrze Te Deum. 
str.111
V prvních  dnech měsíce dubna  1856  serval  vichr  střechu ze zdejší hřbitovní zdi na třech místech  v celkové délce  15 sáhů  a tím  částečně poškodil šindelovou střechu včetně  zdi. Tím způsobené náklady 9 zl. k.m byly tesaři Antonu Maschke zaplaceny z kostelních příjmů, jak vykazuje kostelní účet za rok 1856.
				----------------						pag. 146
Protože  bedna na brambory ve farním sklepě byla už zcela shnilá, a v obou  kůlnách nebyla žádná podlaha, takže obilí se muselo pokládat na mokrou zem, a také některé trámky  na mlatě byly shnilé vyprosil jsem si na patronátu k jejich opravě 5 kmenů  z farního lesa , které mi také v létě 1856 byly přikázány. Náklady jsem rád nesl ze svého.
				------------------
Ráno na svátek sv. Prokopa {4.7} přinesl nám smutné překvapení. Rychnovské údolí bylo  velmi silně  pokryté jinovatkou.  Všichni vyběhli z domů  a hrůzou lomili rukama. Mráz byl tak velký, že úplně  spálil v plném květu jsoucí brambory, všechny jemné zahradní rostliny, jako boby, dýně, jiřiny atd. Působení bylo o to ničivější, že 4. červenec byl velmi slunný  a teplý. –Nový důkaz, že zdejší drsné  podnebí není v žádném ročním měsíci jisto před mrazem.
  				--------------------
Dne 10. září 1856 dopoledne  byl požární poplach. Všechny pohledy se obrátily k Pulečnému-, kde dům čp.80 pekaře Franze Langa stál v plamenech. Na jeho záchranu nebylo pomyšlení, a bylo třeba ochránit aspoň sousední domy. Požár měl vzniknout neopatrností učně.
			-------------------------
V měsíci září	  1856 přesídlil knížecí rohanský patronátní úřad ze Sychrova do Svijan, což mělo pro rychnovskou faru tu výhodu, že dosavadní nákladné  cesty poslů přestaly a od nynějška korespondence se konala pomocí pošty , přičemž nastoupilo i osvobozené od poštovného za každý dopis s označením „ v záležitosti správy církevního majetku“.
				----------------------
V konkordátu zakotvený Institut  pastorálních konferencí  byl v českých diecézích a nejprve v litoměřické diecézi  a to už 1856 vyvolán v život, a tak se stalo, že liberecký vikariát  držel svou první  kněžskou konferenci 16.září jmenovaného roku. Ta se konala v  Českém Dubu  jakožto sídle pana vikáře Alberta Küffera, rytíře z Asmannvilla a za jeho předsednictví.
											pag.147
Podílelo se na ní 17 kněží  vikariátu ( mezi nimi 2 z Rychnova) a  k diskusi a poradě na této konferenci  byly nejdůst. biskupskou konsistoří předloženy  tyto otázky:
¨str. 112
1.	co se má rozumět  podmínečným propuštěním v náboženské záležitosti? Může a smí být užito?
2.	Kterým osobám se má odepřít církevní pohřeb ?
3.	Za jakých podmínek může  být nemanželský otec, který se chce oženit s jinou osobou, než  s matkou jeho   nemanželského dítěte   zproštěn viny  a připuštěn ke sňatku? K čemu je nemanželský otec podle božích zákonů zavázán svému nemanželskému dítěti?
----------------------
O 10 neděli po letnicích , tj. 20. července 1856 byla v rychnovském farním kostele po hlavní mši jako poděkování  za to, že  císařovna Alžběta šťastně porodila princeznu, jíž   u sv.křtu dáno jméno „Gizela“  zazpíván ambrosiánský   děkovný  zpěv
				-----------------------
V r. 1829  Ferdinandem  Hübnerem a jeho synem Josefem, obchodníkem přízí v blízkosti jejich domu č. 66  pořízená a kapitálem 60 zl.k.m. nadaná t.zv. Olivetská zahrada  byla  zubem času na figurách i oplocení tak poškozená, že se musela podniknout její renovace.

Toto  obnovení  nevyvolalo žádné těžkosti, protože  kapitál s úroky dal 68 zl. k.m. A přesto to stálo nekonečné papírování, než přišlo místodržitelské povolení a mohla se použít potřebná suma  62 zl. k.m. k tomu účelu.

Ozdobení soch včetně  zřízení nového  tyčkového plotu převzal za shora uvedený obnos  osečský truhlář Ignác Max  a obojí dokončil 25. září 1856.

Poznámka: Ideu zřízení  rádelské olivetské zahrady   přinesl  si Ferdinand Hübner  z Jiřetína u Rumburku, kde často pobýval kvůli svému obchodu s přízí. Tam se nachází totiž  zcela stejná olivetská zahrada, spojená s křížovou cestou.
											pag. 148
Zaslouží rovněž zmínky, že Josef Hübner , syn Ferdinanda Hübnera a spolufundátor  olivetské zahrady v posledních letech svého života v důsledku propadu obchodu s přízí a nešťastných spekulací  zcela zchudl, takže po jeho smrti musel být jeho dům pro dluhy prodán.Jeho jedinou útěchou bylo,   že olivetská zahrada je v dobrém stavu  a  že jí na Zelený čtvrtek a Velký pátek  s novým zájmem rádelští navštěvují.
				--------------
Také o tomto podzimu  obmyslela paní kněžna Adéla  , manželka  p. patrona kostela chudé zdejší farnosti prádlem  a peněžním obnosem , což na vánoce přišlo k rozdělení. Kromě toho ale poslala tentokrát i  pro kostel albu, rochetu, pletené osazení k antipendiu pak 3 humeralie a 6 kusů purifikatorií, vše z jemného plátna 
str. 113
			Železniční pochozí komise (viz pag. 175)
Poté co v průběhu roku  1856 se konalo vyměřování  pro Liberecko-Pardubickou železnici, byla na trase  Hodkovice-Dlouhé Mosty  předsevzata dne 4 a 6. října pochozí komise. Vedl jí c.k. místodržitelský rada von Helversen  Přítomni byli:  železniční inspektor Schebek. jablonecký c.k. okresní představený Sebastian Stöckner, knížecí rohanský  vrchní lesmistr Tittelbach a vrchnostenský  rada  Čech, jakož i představený obce.

Schebek se zdráhal přistoupit na zřízení stanice v Rychnově. ale zatímco komise zároveň přehlížela pozemky v Dolním Rychnově, bylo  panu z Helversen doručeno místodržitelské rozhodnutí, jehož následkem bylo, že Rychnov má dostat železniční stanici( s ohledem na jabloneckou průmyslovou oblast, která se zde nejlépe může napojit na dráhu), jen bylo třeba , protože také rádelští chtěli stanici, vybrat pro ní místo, které leží mezi Rádlem a Rychnovem.

A tak se stalo,  že se určil neobhospodařovatelný a nepřístupný prostor  mezi oběma velkými zářezy nad Rychnovem, který  nevyhovuje  ani Rychnovu, ani Rádlu, kdežto prostor  mezi Rychnovem a prvním zářezem  a také ten mezi Plánským  zářezem  a Liščími Jámami  by se k tomu dokonale hodil.
				-----------------------					pag.149
Na pag. 138 jsem zmínil zřízení nového oltáře početí P.Marie v presbyteriu farního kostela naproti dveřím do sakristie, nyní k tomu dodám bližší údaje.

Již druhý zdejší, r. 1758 zemřelý kaplan P. Josef Schwarz  použil podle staré Messnerovy knihy pag. 27 část dědictví po svých rodičích ke zřízení  oltáře Marie pomocné Tento první oltář ale  podle poznámky na pag. 58  sestával jen z tabernáklu a baldachýnu , tyto předměty trpěly vlhkostí v kostele   a stávaly se nevzhlednými, takže farář Lißner  dal podnět  k pořízení nového  oltáře Marie Pomocné , který také v r. 1776 z příspěvků dobrodinců kostela  za 140 zl. pořídil.

Tento 2. mariánský oltář stál do r. 1856. Sestával z vysoké, ozdobené dřevěné stěny se dvěma sloupy  na každé straně, nahoře se jménem Marie ve věnci z oblaků a paprsků, na boku se dvěma malými figurami    andělů  , zatímco na  stranách prkenné stěny  byly 4 bezcenné figury andělů( vpravo a vlevo po 2) Pod věncem byl obraz Marie pomocné malovaný na plátně pod sklem   v těžkém rámu. Pod obrazem byl zcela obyčejný tabernákl.

Celý oltář byl už značně zpuchřelý a  nevzhledný. Bylo rozhodnuto ke  cti a  památce   na 
str. 114
dogma neposkvrněného početí  P.Marie  zřídit nový oltář  a ozdobit ho obrazem Početí P.Marie.

Myšlenka nalezla odezvu  a pan kaplan Roessler vzal na sebe , prosadit ji. Jeho úsilím se podařilo najít  dobrodince, kteří v krátkém čase , i když malými příspěvky, přinesli podstatnou sumu . Nyní se mohlo na podnik dívat jako na zajištěný , tím spíše, že  zdejší umělecký malíř Ignaz Müller se nabídl, lže oltářní obraz namaluje zdarma podle Murilla.
											 pag. 150
Dohodlo se, že ze starého oltáře se nechá stát jen oltářní stůl , pro nový oltář se použije  věnec s oblaky a paprsky, se jménem Marie a 2 andělíčky  , pro nový oltářní list se objedná zlatý rám  z Beerova uměleckého  ústavu v Praze  a dosavadní obraz Marie pomocné bude oživen a opatřen zlatým rámem a použije se na oltář, stojící  vně presbyteria.
Do starého rámu  přijde obraz sv.Anny, a dá se  na místo  v hale u bočního vchodu  kde je méně vhodná soška sv.Anny.

Provedení nového oltáře a jeho ozdobení  bylo svěřeno libereckému uměleckému truhláři  a pozlacovači  H.Ginzelovi , který se své úlohy zhostil k plné spokojenosti  a za svou  práci  včetně pozlacení  obdržel  84 zl.k.m.

Když se k této sumě připočítá  cena nového oltářního  obrazu  20 zl. , za nový zlatý rám 26 zl. dále p. Augustinem Langem , obchodníkem přízí z Rychnova č. 28 zaplacených 20 zl. za 4 kusy pozlacených nových dřevěných svícnů , tak náklady na nový oltář Početí P.Marie  činily celkem 150 zl.k.m. neboli 157 zl. rm.

Ke konci  října  bylo, všechno dokončeno  a tak na svátek Všech svatých se k velké radosti věřících konalo odhalení a vysvěcení oltáře.

V běhu věcí se zapomnělo požádat o povolení vysvěcení , což se dodatečně stalo  načež 1. prosince došlo následující konsistoriální  vyřízení:
								Č 6764
     Libereckému bikup. vikariát. úřadu
nejdůst.- biskup. ordinariátem se tímto uděluje povolení  církevně vysvětit oltář  zřízený z podnětu dogmatizace  neposkvrněného početí  nejsvětější Panny  a Matky Boží Marie, zřízený v rychnovském  farním kostele. K vysvěcení  je zmocněn p. farář P.Anton Felger 
Vysvěcení se má stát podle  přiloženého ritu , který se má sem pak vrátit.

Zároveň je zbožným farníkům, kteří  novým m  oltáře Matky Boží   postavili pomník,oné velké a radostné  události, podle níž neposkvrněné početí nejblaženější  Panny a Matky 
str. 115
Boží  bylo  určeno  a vyjádřeno jako článek víry ,  v tamní farnosti  oznámit  a vyjádřit  na všechny budoucí časy  vrchnopastýřské  zalíbení   

Přitom také chvalitebnou činnost a úsilí , které farář P.Felger  a jeho kaplan P.Karl Roessler této záležitosti  prokázali  ke cti Boží a ke zkrášlení jeho domu, jeho  biskupská milost   s uspokojením  uznává. 

Tímto se  vikariátní zpráva  ze 26. listopadu  t.r. k dalšímu řízení  vyřizuje.
   Litoměřice, z  biskupské konsistoře   1. prosince 1856
	Wenzl Kara,v.r. předseda 		Philipp Degel, v.r., kons.rada a řed-.kanceláře
			----------------------
V průběhu roku 1856  došlo na zaplacení opravy vnitřního zařízení zdejších  varhan, která byla uvažována  v r. 1854 , zadána uměleckému truhláři Ig. Maxovi z Osečné, a provedena  v září 1855. Obnos  40 zl.k.m. zaplacen z kostelního jmění.
				-------------------
V roce 1856 došlo k vzácné události,   že manželský pár  z Rádla Filip Seiboth, tkadlec a domkář č. 190 se svou ovdovělou švagrovou  Barbarou Seibothovou roz. Glaserovou  po získaném dispensu z překážky prvního stupně švagrovství  ordinariátním povolením  během adventu, tj. 9. prosince byli oddáni v rychnovském kostele.
			------------------
Vesnička Kopanina  neměla do r. 1856 žádný zvon na Ave. Nyní, když  v loňském roce ve zdejším farním kostele byla slavena dogmatizace neposkvrněného početí , rozhodli se  někteří  přítomní lidé z Kopaniny  na památku na tuto církevní událost  a k oslavení  neposkvrněné  Matky Boží  opatřit pro vesnici zvon ,aby svým zvukem  dával výzvu k rannímu, polednímu a večernímu andělskému  pozdravení na věčné časy

Uspořádanou sbírkou  a odkazem 40 zl. k.m. . který mezitím zesnulý kapaninský obyvatel jménem Ignác Preissler z č. 4  ke stejnému účelu  udělal,  bylo možné opatřit krásný, 501/4 
											pag. 152
libry těžký zvon  ulitý v Praze u firmy Bellmann: Stál  včetně dopravy a příslušenství 68 zl.k.m., z kteréhožto obnosu 28 zl.bylo získáno sbírkou. O místě na zavěšení  se brzy rozhořel vážnější spor  mezi osadníky, takže jsem musel dělat  rozhodčího.

Nyní vystavěli zvonici, kterou byl obci způsoben  náklad 32 zl.k.m., což ale se rádo neslo. 
str. 116
Po  obdržení povolení ordinariátu , vysvětil jsem  delegační cestou o 4 adventní neděli, tj. 12. prosince 1856 odpoledne na jméno neposkvrněné P. Marie a sv.,Jana Nepomuckého, poté co jsem kvůli sněhové metelici  předtím v hale hostince  shromážděné obci, ověnčeným pannám a školní mládeži  pronesl projev německy a česky.

Poté co zvon byl pověšen, pomodlili jsme se poprvé společně  večerní modlitbu „Ave Maria“

Toho se týkající konsistoriální výnos  zněl: 									
										Č. 6692
	Libereckému biskup. vikariátnímu úřadu!
Biskupský  p. okresní vikář  se  tímto  veledůst.   biskupským ordinariátem zmocňuje, aby zvon,opatřený vsí Kopanina slavnostně vysvětil.

Ostatně je  této filiální vsi   sděliti  biskupské vrchnopastýřské   zalíbení, že  slavnost dogmatizace neposkvrněného početí Marie  využili k tomu, aby  založili pomník této vysoce důležité  církevní události, a k oslavě neposkvrněné matky  Boží   opatřili Ave-zvon 
aby  tím vyzývali k modlení andělského pozdravu ráno, v poledne a večer

Tímto se považuje vikariátní přípis z 23./25 listopadu za vyřízený.
Litoměřice, z biskupské konsistoře29. listopadu 1856
	Wenzl Kara, předseda 		Philipp Degel,, v,r,. kons.rada a řed.kanceláře
				---------------------
Dříve, již než byla projektována  železnice do Rychnova, jednalo se o spojovací silnici z Hodkovic do Jablonce Ta měla vést přes Rádlo. Mezitím tento plán zase usnul a bude asi ještě dlouho spát.
											pag. 153
Když to nyní se založením železnice bylo vážné, ukázalo se spojení  mezi jmenovanými dvěma obcemi  a sice přes Rychnov nevyhnutelné  a tak byla  30. prosince 1856  konána na této trase pochozí komise,  která tentokrát nezůstala bez výsledku a náš, od vší dopravy odříznutý Rychnov  konečně přece  bude mít spojení se světem.
				-------------------
V letech 1856 a 1857  kvetl na Jablonecku a v okolí Smržovky obchod se sklem  zcela významně. Vzniklo množství nových brusíren, a každá i sebemenší vodní síla  byla k tomu využita. V této době koupil jablonecký obchodník sklem jménem Bergmann od tehdejšího zdejšího radního  Josefa Preißlera  dlouho nedostavěný dům č. 257 k tomu účelu, aby ho přeměnil v brusírnu skla. Tato stavba včetně zařízení  nákladného,.krytého vodního příkopu
str. 117 
byla v průběhu roku 1856 dokončena.  Lidé se všeobecně těšili  že v Rychnově zakotví nový způsob obživy.
				---------------------------
Nové mešní nadace v r. 1856 přirostly v rychnovském  farním kostele:
a)	Ignaz Masopust- kapitál 50 zl.k.m.
b)	Josef Schöffel:  100 zl.k.m.
c)	Anton Hofmann  40 zl.k.m.
------------------------------------

				 R o k    1 8 5 7		
           		                    od pag. 153 až do 201

		      At	rostou  svaté konventy,ať rostou bratři v Kristu
		       ať 	roste i svatá víra, roste i naděje charity
		      je  upevňováno svaté také  od slabého pohlaví	
		     v nejspustošenějších  místech viníků  ať  zázraky  činí radost
		      vaše přírůstky  jsou dost zřetelné očím
		      vidoucí bratři chvalte Boha!
			---------------------
Začátkem tohoto roku  vstoupil v platnost v důsledku konkordátu nový manželský zákon,  duchovní soudy a nové formuláře snubních protokolů.
											pag. 154
Mnohé nepořádky ve školství  ve farnosti mě přivedly na myšlenku podle vzoru nedávno zavedených vikariátních konferencí  také v rychnovské farnosti zavést pravidelná setkání , aby se  projednaly specielní záležitosti našeho školství, probudila a živila  horlivost  pro křesťanskou výuku a vzdělávání mládeže  ve škole a v kostele  a docílilo se prospěšné spolupůsobení duchovních a učitelů pro uvedené cíle .

Za tím účelem  poslal jsem ve srozumění s mými p.kaplany,  učitelům zdejší farnosti 
následující  písemné pozvání

		Pánům učitelům rychnovské farnosti,.

Vztahy mezi učiteli farnosti , mezi katechety a farářem, jako nejbližším představeným  obecných škol  obvodu vyžadují pochopitelně  mnohotvárná, vzájemná  oznámení,porady
str. 118
a výklady , pokud se má  dojít k jednomyslnému, požehnanému  počínání , a  záležitosti sboru i školy  se mají skutečně  podpořit.

Dosud se taková oznámení a porady nekonaly tak  často a tak pravidelně, jak by bylo třeba. a proto  se také tu a tam vyskytl nějaký nešvar, jehož brzké odstranění  je žádoucí, pokud máme  společně  během krátké doby  předložit počet z vedení svých úřadů  jeho biskupské milosti 

Toto pozorování  mě dalo podnět,  navrhnout, aby my duchovní a učitelé  rychnovské  farnosti jako dělníci na jednom a témže díle , jsme se od nynějška jednou měsíčně scházeli  aby tomu , co  máme,  tomu abychom věnovali vážnou  pozornost   a vzájemně se poradili, co pro naše sbory a školství  je potřebí,   jak případným závadám odpomoci.

Tato shromáždění se budou konat na faře předposlední čtvrtek  každý měsíc  od 3 hod.odpoledne  a první shromáždění  bude  už 22. tohoto měsíce .
											pag. 155
Když jsem přitom  zpozoroval, že  shora řečená shromáždění jsou  dobře  schvalována  veledůst-. biskupským  dozorcem školního distriktu v Českém Dubu doufám, že všichni páni učitelé , jimž prospěch školy skutečně leží na srdci, toto opatření  s radostí přivítají.

Fara Rychnov, 17. ledna 1857	
					P. Anton Felger, farář

Že jsem tento přípis četl, potvrzuji svým podpisem
  	Rychnov, 19, ledna  1857              Franz Rudlof, v.r. učitel
       					        Franz Adam   v.r.  podučitel
	Rádlo, 18..ledna 1857		        Franz Ruffer, v,r   učitel
	Pulečný, 20. ledna 1857	        Anton Podlipný, v,r, učitel

Shora zmíněné užší školní konference byly od nynějška  až do biskupské vizitace pravidelně konány, a  působily při  dobré vůli a dlouhodobém trvání na zdejší školství  jistě blahodárně. Po biskupské vizitaci  jsem ale mnoho měsíců byl nemocen , pan P. Roessler , duše konferencí,  odešel , rychle pokračující práce na  stavbě železnice absorbovaly nadlouho všechen zájem  a podnikání se  rozbilo k uspokojení těch, pro něž vedení a řízení k něčemu lepšímu  je trnem v oku.
str. 119
V lednu 1857 došel následující konsistoriální pokyn  všem farním úřadům ( viz  pag. 59)									       Č. 180
		Všem biskup. vikariátním úřadům !

V tištěném výnosu z 10. července 1856 bylo duchovenstvo  s odvoláním na čl. 34 a 35 konkordátu  pod č. 5  poučeni, aby tam, kde část katolického hřbitova je užíván k pohřbívání nekatolíků pro nedostatek nekatolických hřbitovů, aniž by se udělalo formální oddělení, nemůže být nekatolickému pastorovi  vyhrazeno právo , aby na katolickém hřbitově vykonával svou funkci.

Neboť hřbitov je ve svém  celku stále ještě katolický, majetek církve,  a podle katolických principů souvisí podstatně  s katolickým stánkem Božím , a proto katolický hřbitov – stejně jako katolický kostel- co se týče církevní funkce  podle přísné konsekvence  patří výhradně do oblasti  a jurisdikce  představených  církve, biskupů
											pag, 156
Protože ale tato doslovnost může se vykládat tak, že nekatolickým pastorům  by se snad nemělo  bránit také  v proslovení modlitby a požehnání u hrobu   a všechny c.k. politické úřady  na základě ministerského  přípisu ze 13. srpna 1856 č. 1077, s nařízením  slavného c.k. místodržitelského presidia  ze 17. září 1856 č.9159 byly vyzvány, aby  nekatolickým duchovním  poskytly v tomto případě potřebnou ochranu vznesením  námitky  katolickým duchovním  a měli péči o to,aby moudře zabránily  každému veřejnému  rozruchu  při provedení  nařízení, že nekatolickým duchovním nebude odmítnuto promluvení modlitby a  požehnání na hrobě nekatolíků na katolických hřbitovech., : tak se ctěný kurátní klérus o tom poučuje, že nejdůst. biskupský ordinariát  k ochraně práv církve  v této záležitosti  podnikne společně to potřebné,  a že do vyřešení této záležitosti páni duchovní  v přicházejících případech se budou držet  tohoto pokynu biskup. konsistoře , proto
a)	prohlásí, pastorovi, ohlášenému k pohřbu nekatolíka, že se mu nemůže povolit výkon funkce na katolickém hřbitově, a pokud ohlášení provede někdo  jiný,  bude toto prohlášení písemně doručeno pastorovi.
b)	pokud by měly c.k.politické úřady  tlačit na nekatolické požehnání , s vyloučením veškerého rozruchu  podle míry  vyzvání písemně a ústně prohlásit, že  musí zabránit výkonu jakéhokoli nekatolického ritu  na  katolickém hřbitově ve jménu biskup. ordinariátu , ale faktickému jednání nebudou klást odpor a 
c)	o každém přicházejícím případě ve vikariátu podají sem zprávu.
O tom jest poučit duchovní.
Z biskupské konsistoře v Litoměřicích,  10. ledna 1857
		Wenzl Kara, v.r. 			Philipp Degel,v.r.
str. 120										pag. 157
Den sv Blažeje v roce 1857  nám přinesl krásný, zřídkavý svátek- zlatou svatbu- která byla oslavena skutečně svátečně a za velké účasti. Platila onomu páru, ke kterému celé Zálesí stálo v těsnějším nebo volnějším vztahu, který vytvořil tolik práce  a s nimž se půl století  dělili o starost i radost. Patřila  jubilující nevěstě, která  byla ctěna  jako  pramáti  Zálesí  a pro každého měla připraveno vždy  dobré slovo, srdečné pozdravení  a srozumitelnou radu   a která se vyznamenávala  příkladnou pravou zbožností  . Když  tedy onen slavný den nastal přispěchali malí i velcí „Fabrikenkathel“{tovární Katy} a jejímu  ctihodnému manželovi  Karlu Hofrichterovi , aby poskytli  čestný doprovod  do kostela.

O 10 hodině dopoledne začala podle předepsaného ritu  vë farním kostele slavnost , kterou jsem zahájil oslovením jubilujícího páru a  shromážděného davu.

Přítomni byli 3 synové se svými ženami, 4 dcery se svými muži,  ovdovělá  snacha , na 24 vnuků a jeden pravnuk. Jubilujícímu ženichovi bylo 83, nevěstě 68 let.

Při následujícím obědě , který se podával ve staré továrně a k němuž kromě nejbližších příbuzných byli pozváni také cizí hostě jako přátelé  domu a veškeré místní  duchovenstvo , vzpomněli  přípitky i nepřítomných synů Karla a Antona, z nich první byl toho času   jako komorní hudebník a malíř  u guvernéra na Elbě a  druhý –sklářský tovaryš-byl nyní jako zpěvák a komik  v městském divadle v Buffalu v severní Americe , poslal do Rychnova fotografii.

Celé následující léto  k všeobecnému povznesení  bylo vidět ty dva staré lidi ruku v ruce kráčet  téměř denně do kostela, tak jak byli zvyklí už dříve po dlouhá léta., aby Bohu přinesli svou  večerní oběť až konečně přišla hodina odloučení.

Karl Hoffrichter zemřel, oddán Bohu 25. března 1858 , kdežto jeho choť ho přežilo o 2 ¾ roku.  Až do posední chvíle  při  dobrém rozumu , stará paní měla ve zvyku  často navštěvovat faru, aby si půjčila povznášející knihy ke čtení. Protože byla velice  sdílná a měla dobrou paměť , často jsem se jí ptal na staré časy v Rychnově a také na  vznik zdejšího podnikání s dózami a podle jejího sdělení  jsem sestavil krátké dějiny tohoto průmyslového odvětví , které zde bych   chtěl podat, abych je uchránil před zapomenutím, 
											pag. 158
Uprostřed minulého století  žil v domku v Zálesí , který později  obdržel číslo 132/188 vysloužilý voják  jménem Hans Georg  Scheffel, a nuzně  živil sebe a svou rodinu tak, jako i jiní tehdy v Rychnově, předením.  Měl podle výkazu  zdejší nejstarší farní knihy duší se svou ženou Annou Rosinou  rozenou Kleinovou více synů a jednu dceru jménem Anna 
str. 121
Maria, která se později provdala za jistého  Wenzla Stieglitze.

Nejstarší Scheffelův syn  jménem Jan  prozrazoval už jako chlapec velký talent k napodobování.  Z bílé hlíny, která v Zálesí ležela téměř na povrchu, formoval  snaživý chlapec různé figury( panáčky), které, když  se mu už lépe dařily, prodával  v místě i jinde za pár grošíků. Později na figury nanášel ještě  levné  barvy  a chodil s nimi dům od domu.

Mezitím  přišel na myšlenku, z hlíny dělat formy ( matrice) a vylévat ze vzácnější látky-vosku-figury. Pokus se podařil, i když ještě nedokonale,  a pomalu se z Jana Scheffela stával  bez jakéhokoli návodu a  vedení  litec z vosku.

Nyní  to už malý samouk  déle doma nesnášel. Šel jako vandrovní tovaryš a umělec na cesty . Sasko, Bavorsko,  a ještě dále  až do Kolína  procestoval svatou římskou říši. Brzo vstoupil jako pomocník  u mistra podobného zaměření , aby se  dále vzdělal, brzy provozoval lití vosku  na vlastní pěst a přivedl jí konečně k mistrovství, takže se i vysoce postavené osoby, hrabata , knížata a dokonce vládnoucí hlavy   nechávaly od něj portrétovat.

Na těchto  dalekých, léta trvajících cestách se Jan Scheffel naučil olejomalbě a výrobu z papírové maché a protože se mezitím  oženil s Kateřinou  Beckovou, dcerou krejčího
											pag.159
z Řezna , která sloužila  v kurfiřtově  dvorní  kuchyni v Drážďanech a jim se v Kolíně nad Rýnem narodil synek Karel , byl už syt takového nestálého života a rozhodl se vrátit opět domů do Rychnova  a zde založit továrnu na papír-maché.

Ten dobrý muž netušil, jaké starosti a zármutky ho doma čekají, a jaké těžkosti  a překážky ještě  bude muset překonat,   aby bez dostatečných prostředků  se vyšvihl na továrníka a založil pevný obchod. 
Když přišel do Rychnova, začal výrobu dóz v malém,  ale brzy zjistil  ke své hrůze, že ještě není zasvěcen do všech tajů  podniku a stále se mu nedařilo umělecké lakování., mořil se s pokusy, ale marně.Jeho dózy neměly ten správný vzhled  a žádanou trvanlivost.

Nemohl svými výrobky konkurovat norimberským firmám,. na cestách uspořený fond  byl pomalu vyčerpán. V této  zlé době se Jan Scheffel zabýval i výrobou  knoflíků, tiskl pestrý papír, zhotovil kromě jiného i několik olejomaleb, mezi jiným pro rychnovský farní kostel „Ecce homo“ a pro hodkovický hlavní oltář  velký obraz sv.Prokopa. Ale to všechno mu nemohlo pomoci vzhůru, a nouze v domě rostla z měsíce na měsíc.
str. 122
To přinutilo  neúnavného muže aby se  znovu  věnoval  lití vosku a zanechav rodinu odešel ještě jednou do světa.  V jeho nepřítomnosti  i jeho nejstarší dcera Anna, která se od svého otce také naučila lití vosku, a už byla odrostlá,  opustila vlast  aby si hledala obživu ve světě.  Odešla do ciziny a v Sasku  získala sňatkem náležité zaopatření, stala se ale luteránkou  s čímž se otec nemohl smířit.

Na druhé cestě podařilo se konečně našemu Janu Scheffelovi přijít na tajemství výroby dóz. Tak obohacen vrátil se do Rychnova  po 4 leté nepřítomnosti , otevřel opět obchod s dózami  a sice z počátku s tak zvanými  vykládanými dózami. 
											pag. 160
Od té doby se na něj štěstí smálo. Nalezl přátele a podporu. Vyprávělo se, že Jan Scheffel vstoupil do zednářské lóže , císař Josef II že na něj byl upozorněn a dal mu podporu 2000 zl., aby výrobou norimberského papírového zboží  dal zdejším horalům zaměstnání a příležitost k výdělku.

To všechno ale není dokázáno,  Scheffelova dcera Kateřina , provdaná Hofrichterová , která měla veškerou důvěru lidí, prý o tom    nikdy nic neslyšela  a také jiní  pamětníci, blízcí Scheffelovi  z té doby nevěděli o tom nic.  Spolehlivé je ale, že mu tehdejší rychnovská vrchnost, totiž majitel svijanského panství  hrabě Karel Josef Valdštejn na Hrubé Skále  byl nakloněn a  dal mu podporu 1000 zl a potřebné  stavební dříví , aby si v Rychnově mohl postavit dům na tovární provoz.

Jan Scheffel postavil ho pod č. 250/194 těsně na   okraji plánského lesa  na pozemku, který mu měla darovat obec. Nyní si opatřil Scheffel pro svou továrnu císařské privilegium ,  a aby docílil větší odbyt  začal  zdobit své dózy miniaturními malbami olejovými barvami.

Maloval sám a zasvětil několik pomocníků do  malování dóz, jmenovitě jistého Augustina Müllera z Rychnova č. 60 ( oženil se do Klíčného č. 5), vedle svých synů ,Augustina a Ignáce,  dále  jistého Schmieda z Pulečného  a Josefa Luke z Dalešic , z nichž později Luke a Ignaz Müller  byli  cenění malíři. Zároveň na začátku této periody si sebou přivedl malíře z ciziny . kteří se zde většinou oženili a usadili se tu, tak např.  jistý Georg Neudek a Andreas Peter , oba  z Chebu , Leopold  Schlesinger  z Falknova {Sokolov}, Anton Schier  z Plettendorfu, N.Vater z Lučan a jiní.
Také svého bratra Ignáce  vzal Jan Scheffel do svého podniku jako společníka, ten ale po několika letech  r. 1817 ho opustil a začal si samostatný podnik ,který v jeho synech Ignácovi, Augustinovi a Anastazovi  a jejich potomcích žije dál. 
str. 123										pag. 161
Od svého jediného syna Karla se Jan Scheffel nedočkal  mnoha radosti.  Ne že by mu chyběl talent nebo šikovnost, aby mohl otci pomáhat ve vedení podniku, ale  vedl pustý život, který mu přinesl velice  neslavné jméno  a nakonec ho i s rodinou vyhnal do ciziny kde po mnohém bloudění nalezl smrt. Zemřel ve věku 58 let  ve veliké chudobě  r. 1840 ve špitále Milosrdných bratří  v Praze

Nespolehlivost vlastního syna  přiměla našeho Jana  Schaeffela  aby se poohlédl po jiné opoře ve svém stáří.  Tu nalezl ve svém domě. Byl to vysloužilý kapitulant, muzikant a  výrobce dechových nástrojů  Karel Hofrichter,  z Pelíkovic,  který byl jistý čas u Scheffela  dílovedoucím  a jemuž továrník dal za ženu svou  mladší, duchaplnou ještě ne 18 letou  dceru Kateřinu. v roce 1807.

¨Zatím obchod s dózami nabýval víc a víc na rozsahu. Počet dělníků  se zvětšil, a kolem továrny vznikalo postupně sídliště domkářů, kteří v tom nebo onom ohledu byli zaměstnáni v továrně. Brzy se vyvinul systém dělby práce.  Někteří dělníci řezali lepenku a  spojovali jí  do dóz,  jiní dózy opracovávali, jiní lakovali.  . Tak byli políři dóz, výrobci  závěsů, vykladačí dóz, a konečně malíři dóz , kdežto lakování jako domácí tajemství bylo obstaráváno jen několika nejspolehlivějšími a většinou  továrníkem samotným.

Na výrobě dóz se podíleli muži, ženy., děti , kteří ve svých domcích pilně pracovali.Mzda nebyla  přirozeně  důležitá, zpravidla nižší  než nádeníků, ale byla to práce bez velké námahy a  trvající v zimě, v létě. ( malíři byli lépe placeni). a tak nechyběly pracovní síly, zvlášť poté, co zdejší  předení vlny a lnu poznenáhlu začalo upadat.

Vyráběly se levné druhy dóz, tucet za 24 kr., ale také jemnější  a zcela jemné za 20 zl za tucet.  Hlavním odbytištěm  výrobků byla Praha,  Vídeň  a jiné vnitřní trhy, ale byl provozován i export do Německa, 
											pag.162
Holandska, Italie,   do Ameriky , zvláště do Mexika; a také z Turecka přicházely objednávky. Obchodníci sklem z Jablonce  a Hodkovic  , kteří měli  daleké spojení s cizími trhy  zprostředkovali  tehdy zásilky  do ciziny a podporovali tak odbyt.

Při tom všem si ale nesmí člověk myslit, že Jan Scheffel  a jeho zeť Karl Hofrichter  byli s to  výrobou dóz shromáždit větší bohatství.  Často se stávalo,   že si museli půjčovat peníze na provoz u rádelského výrobce papíru, u hodkovického obchodníka Ungera, u faráře Neubera.
str. 124
24. dubna 1830 se uzavřel pohnutý a činorodý život Jana Scheffela ve věku  téměř 80 let, když svůj podnik předal   osvědčenému zeti  Karlu Hofrichterovi

Karel a Kateřina Hofrichterovi měli ze šťastného manželství početné potomstvo, a sice 6 synů a 5 dcer, kteří všichni dosáhli  značného věku. Všichni byli více méně vychováni pro podnikání v dózách.

Nejstarší syn Josef  Hofrichter byl schopný malíř a protože jako voják  byl ve světě a otcovský podnik přitom nespustil z očí, vypracoval se ve schopného, podnikavého obchodníka. Když byl  z vojny propuštěn, opět stál otci po boku a  snažil se zlepšit kvalitu výrobků, Zatímco dosud se lepenka odebírala z papíren v Rádle, Hamrech a Semilech, začal odebírat tento materiál z papíren v Hanychově a Janově, které dodávaly lepší materiál.
Byli přijati noví malíři: např. Franz Seidl z Lučan, Franz, Max a Adolf Löfflerové z Dlouhých Mostů, Schwarzenecker z Rakouska.

Začaly se kromě dóz na šňupavý  tabák  vyrábět i lakované a malované dózy na cukr,
tácky pod sklenice a  tácky k ubrouskům,  aj.  Co ale bylo hlavní, Josef Hofrichter se emancipoval od obchodníků sklem a  drobný prodej ve velkém vzal do svých rukou. Sám objížděl velké trhy ve Vídni, Brně, Pešti a přinášel žádané vzory, podle nichž nechal pracovat.
											pag. 163
Všechny tyto obchodní přednosti hodily se také  filiálním výrobcům dóz,  synům a vnukům Ignáce Scheffela ,těm se říkalo  lidé od Soldatennatze{ vojenského (ig)náce}, a těm se podařilo Hofrichterovy dělníky přetáhnout k sobě. Tak postupně rostla  neútěšná rivalita a oběma stranám škodlivá konkurence, která začala  ovlivňovat obchod s dózami, k čemuž přispělo i to, že  na obou stranách –jak je poznamenáno na pag. 88- kolem r. 1850 začali nakupovat selská hospodářství a tím  se podnikům  odčerpal  značný kapitál

Když v r. 1851  se konala v Londýně první světová výstava,  podílela se na ní i firma Karel Hofrichter z Rychnova, když vedle dóz na šňupavý tabák  a na cukr   poslala tam  také cenné, malované a perletí vykládané  krabičky  Tyto výrobky , zejména ty levnější, byly oceněny velkou bronzovou medailí, která je ve zdejší továrně chována jako svátost.

V květnu 1855 zemřel Josef Hofrichter v plné síle let, zanechal  vdovu  s několika nedospělými dětmi, která pak na vlastní pěst, ale v menším rozsahu  vedla výrobu dóz dál. 
str. 125
Hlavní obchod  se nyní nacházel v rukách  druhorozeného syna  Karla Hofrichtera , jménem Franz, který už v posledních letech za otcova života  vyráběl dózy na vlastní účet, prodával je ale prostřednictvím bratra  Josefa.  Nyní objížděl sám trhy  a je tak řečeno šéfem rychnovské výroby dóz.

Od roku 1850 začala výroba dóz upadat. Ačkoli se kvalita výrobků nezhoršila, nastoupil přesto  pokles odbytu,  částečně proto, že výrobky ze Stuttgartu a Vídně byly  silnou konkurencí, částečně proto, že chyběli zprostředkující obchodníci  a už několik let provozovaný podomní   obchod  s rychnovskými dózami  a obrazy ceny  zboží na trhu  srazil.
											pag. 164
 Historie  zdejší malby  ( viz pag. 229)

Z výroby dóz se vyvinulo  průběhem času    ještě jiné průmyslové odvětví v Rychnově, a to malování na plech. Malíři dóz se pokusili totiž kopírovat větší obrazy na menší  si větší  plechové tabule . Tyto obrazy , většinou obrazy svatých , byly pak lakovány  a leštěny a  spolu s dózami  posílány  široko daleko. Později se zhotovovaly také olejomalby na plátno.

Malování obrazů nabylo na rozsahu zejména za  Josefa Hofrichtera,a sice tak že po r. 1850 začalo přadstihovat výrobu dóz, což se dnes (r. 1865) ,stalo skutečností.
Roku 1857  dělali zdejší malíři a obchodníci s obrazy zvláště  dobré obchody. když k 700 výročí  Maria Zell zhotovili mnoho tisíc  obrazů mariazellské madony na plechu. Od té doby proudí veškerá   mužská  mládež ze Zálesí do malířství , které lepším malířům skutečně dává  lepší výdělky,  a zaměstnává mnoho domkářů.

Je politováníhodné, že téměř všem rychnovským malířům kteří  umějí celkem dobře zacházet s barvami, chybí   potřebné znalosti z kreslení, a tak, protože ceny jsou nízké, má  to za následek, že  se dělá ledabylá práce podle šablon

Mezi zdejšími malíři  má bezesporu první místo Ignaz Müller,  Všechen dnešní zdejší mladší malířský svět v něm ctí   svého učitele.,je zároveň také zpěvákem,, hudebníkem a hercem. Jeho práce, oltářní obrazy, křížové cesty,  a žánrové obrázky  jsou  široce známé a mnohé ne bez umělecké   ceny. Zvláště mnoho jich je v tzv. českém Nizozemí {Škuknovský výběžek}, ale také v cizině,  z  Uher, Polska,  a Ruska přicházejí  hojné objednávky kterým  mnohokrát ani nemůže vyhovět, ačkoliv nejen on, ale i jeho děti a zeťové, zvláště ale jeho paní Marie Anna rozená Peter, býv. vdova Matzig mu mnohokrát podala pomocnou ruku. Zdejší kostel má od Ignaze Müllera velikonoční a vánoční pohled, 4 evangelisty ( které jsou  užívány
str. 126
u Božího hrobu), oltářní list  na oltáři Početí P.Marie, a sv Josefa na bočním oltáři sv.Jana Nepomuckého.										       
											pag. 165
Ženatých samostatných malířů je v Rychnově 40, v Pulečném 5 a v Klíčnově 1 K tomu přijde skoro stejný počet svobodných  mladých malířů a učedníků.
l.poznámka: Tak zvaný “Nový pražský kalendář  pro město a venkov“(„Neue Prager Kalender für Stadt und Land“) který rediguje Franz Klotschak , přinesl na str. 139 a 140 několik krátkých noticek o rychnovské výrobě dóz , které jsou bezcenné, protože směšují pravdu se lží
2. poznámka: Ve spolku pro povzbuzení  průmyslového ducha v Čechách 4. října 1833. v den premiové slavnosti, ve zprávě  hodnotící komise  o výstavě průmyslových výrobků konané v Praze  je uveden i Ignaz Scheffel, majitel továrny na dózy  v Rychnově , boleslavský kraj  jako vystavovatel.. Vystavoval podle této zprávy:
a) ¼ tuctu  malované , jemné lakované pánské dózy  v ceně     1 zl.  36 kr.k.m.
b) ¼   „	„      		„				 1 zl    9 kr.k.m.
c)     „              : 		„		                                57 kr.k.m.
d)  „				„		             	         48 kr  „
e)   „				„				         36  „
f)   „				:		                                 33
g)l tucet tácky pod láhev žluté, modré a zelené, lakovaní	4 zl
h) „       tácky pod sklenice					 2 zl
i)  „       pánské dózy bílé, zelené, žluté, lakované		14 zl
k) ¾ tuctu    „           s mědirytinami				  1zl  28 kr.
l) ¼ 	„      „            bílé, lakované				   1 zl			
m)  „            „	          červené.lakované			   1 zl
n)   „            „           lakované s reliefním lakem	                     38 kr
o)  „             „           černé		       	             	         21 kr
p) ½ „          „           ušlechtile malované  	 	               4 zl 48 kr 		
q) ¼ „          „	          s kamenem	      			           30 kr
r)  „           malované sandavské dózy		            	36 kr
s) „           obyčejné            „		   				24 kr
t ) „           pánské dózy žlutě lakované			     1 zl
u) „                   „          s malovanou deskou			      1 zl 36 kr
v) „                   „          malované				      1 zl  30 kr
w) „	             „          kulaté, lakované s kamenem			  42 kr
x) „                  „       střední, iluminované				  29 ke 	 	
y)   „                „       střední  s mědirytinou				  20 kr
z  ) „                „       střední     „ 					  18 2/5 kr
aa) „         velké skladové dózy malované			        1 zl 35 kr
bb) „                 „                        čern					   45 kr
cc)3 tucty  dámské dózy část.malovné. ,část, s mědirytinou	         4 zl 46  2/5 kr
dd) ½ tuctu         „           malované, jemně lakované	     	  56 kr
ee) 1 ¼ tuctu      „            různé				         1 zl 58 4/5 kr
ff)  ¼ tuctu  pánské dózy  ve tvaru kufru, lakované		          1 zl  54 kr
gg)  „               „                vykládané				          1 zl    9 kr
hh)  „           dámské dózy  ve tvaru kufru, lakované			      57 kr
ii)    „                     „           vykládané				      48 kr
kk) „           pánské dózy, kulaté, jemně zeleně lakované		1 zl
ll) 1 kus   dóza na cukr jemně malovaná				2 zl  48 kr.
str. 127										pag.166
Posuzovací komise se o Ignazi Scheffelovi –pag. 145- vyjádřila následovně:

„Tento továrník vyrábějící zboží z papíroviny, hlavně tabákové dózy, vystavil tentokrát větší výběr svých produktů , takže může být lépe oceněn rozsah jeho obchodu . Tvary  stejně jako malování v různých stupních dohotovení, byly velice rozmanité , poslední částečně  vskutku  pilně zpracovány ; také byly  k disposici  dózy s mědirytinami  a s vloženým zdobením.,
Jíž dříve proslulé vlastnosti   laku, hezké  zpracování  a zvláštní hladkost ,  přitom nejzazší cenová láce  nalezly i tentokrát  zaslouženou pochvalu. ¨Tento výrobek  zaslouží, aby byl postaven na roveň proslulému  brunšvickému  zboží , jehož dovoz  tím bude zcela postradatelný.
S přihlédnutím  k těmto okolnostem  a prokázanému   vyššímu pokroku ve  zpracování těchto produktů  od poslední výstavy , obdrží tento továrník  bronzovou medaili“.
				---------------
V měsíci únoru 1857 zemřely v Rádle dvě pozoruhodné osobnosti, jimž je rádelská obec zavázána trvalým díkem. Byl to  Augustin Hübner, obchodník přízí  a chalupník č.96, ženatý, bezdětný  62 roků starý  + 11. února  a Marie Anna, roz. Ullrich, vdova po Franzi Müllerovi, chalupníku a formanovi  v Rádle č. 196, 79 a  2/3 r. stará + 18. února 
 Oba byli 8 dní po sobě slavnostně s asistencí pohřbeni v Rychnově, oběma jsem držel  zaslouženou pohřební řeč,  prvnímu ve zdejším farním kostele, druhé v rádelské kapli , odkud byla rakev nesena.
				----------------
Augustin , řečený Hübnerschneider {krejčí Hübner} se rozumem,. pílí a výmluvností  vyšvihl na  zámožného  obchodníka, přitom byl zbožný, dobročinný  a pro blaho obce        ( kde byl delší čas radním) ve velké míře starostlivý, všeobecně vážený  muž. Jako pravý přítel duchovenstva rád je zval, zejména o rádelském posvícení, k sobě domů. 

Zanícený  přáním,  aby Rádlo mělo svůj vlastní hřbitov, koupil v r. 1853 z hospodářství zadluženého  Antona Schäffela v Rádle č. 151 strych pole( které nyní skutečně je zřízeno jako hřbitov  od r. 1863 ) a daroval ho k tomu účelu  jak na pag. 50 bylo poznamenáno, obci.

Když po mnoha letech, prožitých v nemoci  viděl se blížit svůj konec, přál si, abych ho zaopatřil  a požádal mě při této příležitosti, o radu. Měl naléhavé přání, podniknout,ještě nějaké  bohulibé dílo  k církevním účelům ale nevěděl k čemu se má rozhodnout .a nechal to mému rozhodnutí..
Protože  jsem tehdy pro rozšířený rychnovský hřbitov potřebovali  náležitý kříž,  .a 
str. 128							
na dobrodincích byly požadovány už jiná potřebná  doplnění kostela , navrhl jsem mu zřízení velkého, litinového kříže na farním hřbitově , jenž by byl zároveň i jeho náhrobkem.

S radostí  přistoupil Augustin Hübner na můj  návrh,  a předal mi za  několik dní 100 zl.k.m.  na opatření  zmíněného kříže. Nato byl kříž objednán v knížecí  slévárně v Nové Huti u Berouna , zatímco vdova Barbara  Hübnerová  se postarala o žulový podstavec .
3. června 1857 byl kříž rádelským kameníkem  Schwarzbachem  postaven uprostřed hřbitova, blízko Hübnerova hrobu  a  jak později 
										pag. 168
zevrubněji budu  vyprávět, slavnostně vysvěcen jeho milostí panem litoměřickým biskupem Augustinem Bartolomějem Hillem
Kříž  včetně pozlacené figury , lampy, kamenické  a kovářské práce , dopravy a vyzdění  základu stál dohromady  přibližně 200 zl.- Později nechala vdova Bsrbara Hübnerová s povolením  farního úřadu  hrob svého muže ohradit kovovou mříží.
					-------------------
Anna Maria Müllerová z Rádla č.196 získala se svým mužem, který kdysi provozoval obchod obilím, značné jmění. Když manžel zemřel bez dětí,  přešla velká část majetku na příbuzenstvo, přece ale bylo to, co zůstalo vdově, ještě dost značné.  a spořivostí  a dobrým  s ním nakládáním  během svého 34 letého vdovského stavu  to ještě zvětšila. 

Když byla stará,,a neměla ani děti, ani potřebné příbuzenstvo ze své strany a k tomu od příbuzenstva z manželovy strany, jimž udělala tolik dobrého musela vytrpět mnoho nevděku a pronásledování,  pojala na sklonku roku 1850 zbožný úmysl , založit si zbožnou vzpomínku a rozhodla se  ulehčit rádelské obci, která  musela na zaplacení  nedělních a svátečních bohoslužeb v rádelské kapli konaných od r. 1817 pořádat každoročně sbírky  mezi bohatšími  členy obce .

Za tím účelem  zapůjčila  českodubskému  mlynáři  Karlu Steckerovi  sumu 2000 zl k.m.  v samých  zlatých  a stříbrných mincích.    Do dlužního úpisu  ze 12. února 1850 dala výslovně napsat,  že kapitál je určen k budoucímu zřízení mešní nadace v rádelské kapli. 

V březnu  1856 svěřila se mi M.A. Müllerová, co zamýšlí udělat  a prosila mě, abych jí při provedení byl nápomocen  ,a jmenovitě abych jí navrhl darovací listinu.Chtěla nadaci na služby boží  a kromě toho ještě mešní nadaci ,leč tak, že obě vejdou v život teprve po její 
											pag. 169
smrti zatímco si užitek z úroků z nadačního kapitálu   po dobu života  si vyhrazuje pro sebe
str. 129
Při této příležitosti jsem považoval za svou povinnost vzhledem   pokračujícímu   znehodnocování peněz  dosud obvyklý obnos za jednu mši v Rádle z dosavadních 1 zl. 12 kr. k.m. zvýšit na 1 zl.36 kr. k.m. a  podržet  volné prohlášení mešního zámyslu., jako je to dosud , jinak částečně k udržení  vážnosti  farního kostela  a aby se zabránilo  přetěžování  rychnovského duchovenstva  stanovit,  že  mše, nadané v Rádle  v počtu 52 se mají konat. o nedělích a svátcích  , ale „ s vyloučením  nejvyšších svátků „
Jelikož M.A.Müllerová  s těmito podmínkami souhlasila,  zpracoval jsem následující návrh . na jehož základě  se měl vložit do  darovací listiny a měl být stvrzen  potřebnými podpisy. Zněl takto:
				N á v r h
k zamýšlené nadaci Marie  Anny ovdovělé ..Müllerové z Rádla č. 196 k níž se má použít kapitál  2000 zl.k.m.:

První nadace, k níž   je   určeno  1837 zl.  20 kr k.m. . se týká dotování 52 mší  konaných v rádelské kapli o nedělích a svátcích s vyloučením nejvyšších svátků, sestávajících z exhorty, a tiché mše sv.  vedle  toho se vždy bude modlit  otčenáš a  Zdrávas  za fundátorku  a jejího zesnulého manžela , aby ve vší budoucnosti  památka  na zakladatelku této nadace byla zachována.

Za každé konání mše  sv.  s volným zámyslem  obdrží:
a)	rychnovský beneficiát  včetně zhodnocení po 1 zl. 36 kr.k.m., 
    tedy za 52 mší sv.					                      63 zl.12 kr
b)	b) rádelský  sluha v kapli za 52 mší    				6 zl. 56 kr.
c)	c) ministrant po 2 kr-							1 zl. 44 kr.-
Celkem 		           	          91 zl. 52 kr-
pag. 170
Tyto služby boží v Rádle budou   konány potud, pokud v Rychnově budou 3 duchovní a žádný z nich nebude nemocen nebo jiným důvodem zaneprázdněn . Zato za každou odpadlou mši  obnos 1 zl.  46 kr.k.m.bude dán  rádelské kapli k jejímu udržování a ozdobní.

Pokud by v Rádle jednou měla být vlastní fara,  pak  obnos 83 zl. 12 kr.k.m.být použit k dotování rádelské fary.

Druhá nadace k jejímuž použití je určen  zbytek 162 zl.40 kr.k.m., se týká dotace ročně  čtyř , ve všedních dnech  v rádelské kapli  absolvovaných tichých, ale ohlášených  mší za fundátorku Marii Annu  Müllerovou  a jejího + manžela  vždy s modlitbou Otčenáš a Zdrávas 
Za to obdrží:
a) rychnovský duchovní včetně cestovného po 1 zl. 36 kr.		6 zl. 24 kr.k.m.
b) rychnovská kaple za víno a svíčky  po 12 kr.  				        48 kr
str. 130	

c) sluhovi v rádelské kapli   po 12 kr- 					48 kr.
d)  ministrant po 2 kr.								  8 kr
						celkem 		8 zl.   	  8 kr.
Fara Rychnov,  15. března 1856

Když mi  M.A. Müllerová předávala darovací listinu stejného obsahu jako můj návrh,, opatřenou kolkem  za tím účelem, abych  jí předal veledůst. biskupské konsistoři  vyjádřila obavy, aby  lakotou známí příbuzní  jejího + manžela  po její smrti  nepodali protest proti této nadaci, aby dostali všechen majetek do svých rukou a aby ho snad  s poukazem na její stařeckou slabost  zpochybnili a zmařili  a proto mě žádala, aby  bisk. konsistoř ráčila  prohlásit,  že v darovací smlouvě uvedené  nadace ze své strany  přijímá a o její budoucí  realizaci bude pečovat, aby   před svým  pravděpodobně blížícím se koncem  získala útěchu a ujištění, že její zbožná nadace skutečně vejde v život.

Poslal jsem 21. dubna 1856 nadaci M.A. Müllerové s poznamenáním a prosbou  fundátorky  s poznamenáním,  prostřednictvím vikariátního úřadu v Českém Dubu  nejdůst. biskupské konsistoři v Litoměřicích a připojil jsem  farní akceptační prohlášení.
											pag.171
Obavy M.A.Müllerové nebyly zcela neopodstatněné. Několik dní  po těchto událostech  se snažili chamtiví příbuzní vnutit  staré paní jimi zpracovanou poslední vůli a přemlouvali jí k jejímu podpisu , čímž by byly nadace zpochybněny.
Pro tentokrát  se uměla  M.A. Müllerová  vetřelcům ubránit, obávajíc se ale, že by mohla v opakovaném případě ze stařecké slabosti podlehnout   prosila mě, (poté co jsem v Rádle konal bohoslužbu),  co nejúpěnlivěji abych při ní stál  a její nadaci udělal “pevnou“.
Na to navrhl jsem  následující prohlášení , které si nechala opsat , pak sama podepsala  a 3 svědky  nechala spolupodepsat . Znění je toto:
			P r o h l á š e n í
já dole podepsaná Maria Anna Müllerová z Rádla č. 196, jabloneckého úředního okresu, prohlašuji tímto  při plném rozumu a plné svobodě  svou vůli  a v přítomnosti 3 svědků , že  já zřízením  dvojité mešní nadace  u rádelské kaple , o čemž jsem  vystavila a podepsala darovací listinu  z 20. dubna  1856  , jsem  uskutečnila už před léty pojatý  a dále živený záměr, jak o tom svědčí i dlužní úpis  č. VII fol .265 a 266 vtělený a  jak  do hlavní knihy č. III fol 188 je zaznamenán, v němž je výslovně řečeno, že K. Steckerovi  zapůjčený kapitál  2000 zl. k.m. je určen  a mešní nsdaci v rádelské kapli.

Já prohlašuji dále výslovně, že s ohledem na 
str. 131
paragraf j 956 obč. zákoníku chci, aby řečené, u rádelské kaple  učiněné nadace byly nahlíženy  jako neodvolatelná smlouva  a ve vší právní formě  mě neopravňuje, abych  tuto nadaci kdy  odvolala.  ano, měla-li bych později své plné užití duševních sil ztratit, a v tomto stavu  někým a vždy 																				pag. 172
byla podnícena, v záležitosti shorařečeného nadačního kapitálu 2000 zl. k.m. jinak stanovila,  pak prohlašuji, takové  užití  už napřed jako nulitní a neplatné.

Tuto přítomnou písemnou listinu jsem  vystavila za tím účelem,  aby duchovní a světští představitelé rádelské kaple   přijetí mé nadace brzy zajistili   přičemž mi velice záleží na tom, abych před svou smrtí  dostala ujištění, že shora řečená nadace  zcela tímto  způsobem, jak jsem udala,  hned po mé smrti vejde v platnost.
					Rádlo, v měsíci květnu  1856.
Toto prohlášení poslal jsem  20. května 1856 č. 153 spolu   českodubským knihovním výtahem který posléze  požadovala veledůst.  bisk. konsistoř .
Požadované ujištění  pro Marii Annu Müllerovou  ale nedošlo, a tak fundátorka neměla  útěchu,  že její velké slovo bylo  bez pochybností  zajištěno.

Několik týdnů  po její dne 18. února 1857 nastalé smrti  dostal jsem od  úřadu  výtah z jejího testamentu,  který svědčí o její velkodušné dobročinnosti a jejím náboženském smyslu, . Učinila totiž  podle odstavce III její poslední vůle  následující odkazy:
a) chudým rádelským dětem 						200 zl.k.m.
b)   „          pelíkovickým dětem					  50 zl
c) rádelské kapli ke zkrášlení oltáře(viz pag. 314)			 240 zl
d) téže na nadaci na služby boží					2000 zl
e)   „     na udržování lampy 						  200 zl
f)    „     na opatření  mešního oděvu				              100 zl-
g) rádelským školním dětem k rozdělení				    10 zl.
					dohromady		            2800 zl. k.m.

Tak byly nyní rádelské bohoslužebné ( resp. také mešní) fundace potvrzeny testamentem   M.A.Mülerové   . Vše se zdálo být v nejlepším pořádku a že brzkému uskutečnění této fundace nestojí nic  v cestě. Ale brzy  vzešly ze všech stran, zejména ze strany slavného patronátního úřadu, těžkosti. Za prvé se říkalo,kdo ví, zda na prodluženém mlýně mezitím zemřelého K.Steckera skutečně  zajištěný kapitál vázne? 
											pag. 173
Za druhé nemohl  kapitál ,  pokud z něj plynou úroky, být vypovězen před  koncem roku 1859.  Dále se myslelo,  že nejdříve se musí zajistit  odkaz  c.k. finanční prokuraturou  a musí se čekat na slavné přidělení nadačního kapitálu  do vlastnictví rádelské kaple . Pak bude  dáno k úvaze, že z odkazů se musí zaplatit 8%  státu
str. 132
zaplatit, jaké poplatky , neboť fundátorka žádné ustanovení  neudělala  pro případ, že by úroky  z nadačního kapitálu byly nedostatečné, aby se  odpočítaly z kmenového kapitálu.

Konečně   sl.patronát narážel   v dojemné péči o rádelskou kapli ( jejíž patronát zhola odmítl podle ve zdejším archivu opatrovaného, 3. prosincem 1855  datovaného výnosu  č. 906, tedy teprve ¾ roku starého , jelikož se jednalo o opravu kaple a  měl přispět maličkostí)také v tom, že M.A.Müllerová  u mešní nadace  u kaple na víno a svíčky nic neurčila, a tak  zákonné ustanovení  mimo pozornost nechala,- jako když zřízením této nadace  by se něco změnilo v dřívějších poměrech  kdy kaple  k bohoslužbám  potřebné víno a svíčky dávala odjakživa ze svého vlastního jmění, nebo jakoby M.A Müllerová  tuto nadaci učinila pro sebe a ne   více pro rádelskou obec , jíž kaple patří,  

Tu se spustila  samozřejmě  nekonečná úřední korespondence, bylo bezpočtu dotazů, informací, vysvětlování, urgencí atd. jak to dokládá rejstřík  2. protokolu , aniž by  dosud (začátek r. . 1865)  alespoň došlo k vypovězení kapitálu, nemluvě už o tom, aby došlo k navrhnutí nadační listiny. Běda strašnému úřadování !
										 pag. 174
Nejhorší na celé věci ale bylo  to, co následovalo. Když po smrti M.A.Müllerová rádelští uslyšeli,  že dotovala služby boží, mínili, že se nemusí už starat o odměnu kněžím..
První rok se ještě nic nedělo, , neboť vdova Steckerová složila po jeho skončení  celoroční úroky  rychnovské faře.  Další výplatu ale  sl. patronát  v moudré opatrnosti  zakázal, a úroky z nadačního kapitálu si vzal k sobě. Od té doby ale, přes všechny prosby a nátlaky jsme nic nedostali.  To nyní znamenalo, pokud jsme nechtěli rádelské povzbuzovat  v otevřeném pozdvižení  a způsobit nevýslovné duchovní škody , celé tři roky konat bohoslužby v Rádle bez jakéhokoli honorování a dělat, jakoby všechno bylo v nejlepším pořádku. Teprve začátkem roku 1861  byl vyplacen výnos z nadace za celé tři roky najednou,. poté co bylo také důst. biskupskou konsistoří naléháno   a následkem toho si ho už nemohli nechat pro sebe. Od té doby je pravidelně sem vyplácen. 

Co se týče těch 8% poplatků, které byly vyměřeny na 168 zl. rak.mm a skutečně už také byly předepsány, tu jsem se 25. ledna 1860, č. 45 odvolal  proti tomuto odvodu ve jménu nadace s poukazem, že nadace byla uzavřena ještě  za života M.A. Müllerové a jen omylem se dostala do testamentu, k odvolání se připojil sl.patronátní úřad.  Výsledek byl plně uspokojivý, poplatek byl jednoduše odepsán  a nic více  nepožadováno. 

Jaký průběh mělo další řízení v  této nadační záležitosti  budu, jak Bůh chce, podám   v pravém čase. 
str. 133										pag. 175 
	 Josef Preißler, starosta v Rychnově
Dne  17. září 1850 byl zvolen starostou Rychnova (viz sv. I. pag. 175) Josef Peukert , sedlák v č. 48, nesl nyní už 6 ½ roku  břímě svého úřadu  a zvláště v nouzových letech 1853 – 1856  získal  mnoho trpkých zkušeností. To a jeho přibývající nemoc  určily, aby svůj úřad složil. – Protože byl mírumilovný a veskrze  správný muž, odpustila se mu ráda jeho  malá energie,  a nerado se vidělo, že opouští své místo.  Jeho nástupcem v úřadě byl 9. března 1857  zvolen jeho dosavadní  první radní, Josef Preißler, malíř a kupec v Rychnově č. 258. který jednoduše složil přísahu do rukou c.k. okr.představeného p. Sebastiana Stöcknera a bohužel měl zjistit, co to znamená být představeným velké obce  v tak pohnuté době , jaká nastala stavbou železnice.. 
				-------------------------	
			Dary pro farní kostel
V předchozím roce  ( podle pag. 136)  zmíněná horlivost pro zkrášlení  stánku božího se vyvinula ještě více  v r. 1857. K velikonočním svátkům tohoto roku ( 12. dubna) dostal kostel od dobrodinců:
a) na nový oltář Početí P.Marie  antipendium včetně polštářů z hnědého sametu  s postranním  hedvábným vyšíváním , zhotovený v Mimoni. Vše opatřila  Klara  manželka obchodníka  Antona Peukerta  z Rychnova č.83 v ceně 			20 zl.r.m.
b) zlatý rám  pro obnovený obraz Maria Pomocné, opatřený Karolinou , vdovou po výrobci dóz Josefu Hofrichterovi v ceně 						15 zl.
c) obraz, představující  Josefa, věnčícího Jezulátko, určený jako  postranní kus  k obrazu Marie Pomocné  pro druhý boční  oltář , maloval Ignác Müller, v ceně 	10 zl-
kostelu  uctěn mnou, P. Antonem Felgerem
d) k němu zlatý rám, věnoval rychnovský malíř Anton Neudek v ceně 	 10 zl
e) nová nebesa,  dole modré a bílé hvězdy, nahoře červená, z vlněné látky , s novými tyčemi a pozlacenými knoflíky, opatřena svobodným panem Franzem Wenzlem,. bratrem  žibřidického faráře  P.A.Wenzla v ceně 					45 zl										dohromady     100 zl.r.m.
  					-------------------
			 Železnice v r. 1857
S odvoláním na krátkou  zprávičku  na pag. 148 přicházím nyní ke zprávě o zdejší stavbě železnice. S ní bezesporu končí staré dějiny Rychnova a začíná pro naší obec nová éra. Železnice nepřinesla jen jinou podobu naší krajině, ale  i jiný život v ní, který je  dosud nepoznaným živým provozem  mnohem pohyblivější, chtělo by se říci neklidnější.
str. 134										pag.176
Převládnou přednosti nebo nedostatky této změny?  to je otázka, které přitakat si přejeme,  ale zatím se  musí  rozhodnout. Očekávání byla veliká. Doufalo se v nádraží v nejbližší blízkosti,  a tím i v mimořádný rozmach obce.  To se nyní přirozeně nestalo, a asi se to  těžko stane.  Zatlím se výhoda omezuje na to, co nám dráha nabízí a to, že se po ní  může přivézt dříví ( jehož prodejem se tady zabývají  2 zdejší podnikatelé )  a také chudší si ho mohou v menším množství kupovat, kdežto dosud bylo jen těžko k mání. a pak, že v zimě  několik nádeníků si přivydělá odhazováním sněhu

Důležitější je, že  železnice vyvolala potřebu silnice z Hodkovic do Jablonce., což by se bez ní asi těžko stalo.  Peněz se při stavbě vydělalo hodně, zejména pekaři, řezníci, kupci. hospodští. majitelé koní, ale málo si ušetřili, protože tehdy vládl  veselý život.

Podnikatelství staveb přivedlo množství lidí z blízka i z dáli, zvláště dělníky a jejich vedoucí  z Kraňska  a Istrie, kteří dříve pracovali na jižní dráze (na pobřeží Jadranu) Byl to většinou zpěvavý lid, jejichž příklad na domácí nemohl zůstat bez vlivu. Že přitom morálka nezískala, je nasnadě,  a matriky s mezerami v rubrice otec poznamenávají tuto dobu pro celou budoucnost,. Mzdy nádeníků  šly tehdy hodně nahoru, a na polní práce se tenkrát těžko někdo sehnal.

Vyvazení pozemků postupovalo  v Rychnově a Rádle 18. dubna 1857 bez  nesnází. Budovy byly velice  vysoko oceňovány, a také pozemky získaly náležité ocenění, čtverečný sáh porostliny , lesa, malého pole byl oceněn na 20-24 kr., lepší pole a louky  na 28-31 kr., Vyplacení obnosů se ale vleklo  zejména u hospodářů,  na jejichž majetku se nacházely prenslace. Zdejší škola totiž obdržela teprve r. 1864 plný vyvazovací obnos.
											pag. 177
Vlastní stavba  začala 30. března 1857 výkopem v Plánském lese na místě  dnešního zářezu za vedení  stavbyvedoucího Josefa Stixe, který si kdysi jako vdovec vzal  dceru pulečenského učitele Podlipného a usadil se v Kokoníně. Brzy se začalo pracovat  na více místech,, když se předtím už v zimě opatřili  káry a  nářadí pro kopáče .

V Dolní vsi pod domem punčocháře Josefa Vogta  se postavila velká prkenná kůlna k ukládání pracovního nářadí a zároveň jako  kovářská dílna, kdežto u domu  šenkýře Müllera  č. 76 v blízkosti dnešního viaduktu  jiná kůlna  na rekvizity  kameníků a těch dělníků., kteří  zatloukali piloty pro  mostní pilíře. Tak to šlo bez oddychu
str. 135
při většiunou pořáznivém počasí až do zimy.

20. srpna  byly podél železnice v Rychnově vedeny telegrafní dráty a začátkem zimy byly  pilíře viaduktu  až po zaklenutí hotovy ,nejméně pokročily v průběhu roku   zářezy před  a za  stanicí, protože se nemohlo dlouho rozhodnout, zda budou účelnější tunely nebo zářezy.. O nějakém závažnějším  neštěstí v tomto roce, chvála bohu,  se nic neříkalo. 
				--------------------
Zároveň  se stavbou  železnice  se začalo se stavbou silnice Hodkovice-Jablonec,  začalo se 18. května. Začátkem srpna byla už natolik hotova, že nejdůst. p. biskup jí jako první projel z Hodkovic až do Rychnova

Tato stavba silnice stála  19000 zl.k.m. . Nejvíce k ní přispěly obce Rychnov a Kokonín,  a sice  mimo  vyvazení pozemků  a povinný okresní příspěvek  ještě zvláštní  7500 zl.k.m.  Mlýn na papír  a mlýny v Rádle  přispěly dohromady 900 zl. k.m., zbytek částečně okres, částečně  podnikatel železniční stavby Klein.
											pag- 178
Škoda, že  silnice byla tak úzká. Jako štěstí se musí jevit, že v Dolní vsi těsně u nové silnice pod selským domem   Antona Maschke č. 104 se objevilo ložisko basaltu , které dalo mimořádně pevný kámen na stavbu  silnice čímž ta lehkomyslně postavená silnice přece mohla být udržována ve sjízdném stavu.
					.-----------------

			 Opravy kostela
Ale v tomto roce se nestavěla jen železnice a silnice, ale také farní kostel.- Jak na pag.39 bylo zmíněno, v adventu 1852 byl farní kostel téměř celý nově pokryt šindelem. Protože ty ale byly příliš krátké,  byla při každé zimní chumelenici  ještě víc než při starém pokrytí  kostelní klenba zavalena sněhem.  Tak to  nemohlo zůstat. 

 Proto jsem už v prvním roce svého působení zde zakročil  15. prosince 1853 č. 267 u sl patronátu, zda může kostel buď pokrýt břidlicí nebo  překrýt dalším šindelem. Protože ale prvním podáním se v takových věcech nic nepořídilo, opakoval jsem ho 28. února 1855, č. 49 a zároveň požadoval, aby kostel , protože uplynulo už 25 let, a byl velice špinavý  byl znovu vymalován.

Tentokrát nebyla už o pokrytí břidlicí řeč, neboť se mezitím ukázalo., že krov  přes opravu  v r. 1852 je tak špatný, že by žádnou břidličnou střechu neunesl . Nato  se zde 29. března  1855 ukázal  v Rychnově knížecí stavební inženýr  Hawlina z Českého Dubu a 
str. 136
za mé nepřítomnosti  pojal následující opravy  na farním kostele jako nutné:
a)	presbyterium  včetně klenutí celé, kostelní zdi do výše 2 loktů dvakrát vybílit, kostelní loď zbavit prachu.
b)	vnější štít  vyčistit,  stejně i venkovní   římsy kostela
c)	8 kusů  okenních úkosů  na venkovní straně  vyložit taškami
pag. 179
d)	dřevěné schody na kůr podložit a podezdít
e)	dveřní okno přesadit
f)	venkovní praskliny na oknech a štítě vyčistit
g)	krov vylepšit 6 kusy nového dřeva
h)	sanktusovou věžičku opravit 20 kusy nového dříví a potřebné natřít. pak v ní štěrkovou podlahu ošalovat a oplechovat, konečně konstrukci na  zvon zaklínovat
i)	do kostelního štítu umístit nové okno.
j)	celý kostel  pokrýt druhou řadou šindelů, k čemuž bude třeba 450 kop  šindelů 21 coulových a 34000 hřebíků
Podle tohoto soupisu  a nato zhotoveného   rozpočtu  měl by kostel za materiál a řemeslníky zaplatit dohromady  679 zl 51 kr.k.m. Když mi tento soupis ukázali, zjistil jsem, že mnohé  velice potřebné  nebylo zohledněno , např. oprava  dvou  předních  utržených háků na hřbitovní zdi,  založení nového kamenného schodiště  k hlavnímu vchodu na hřbitov ,pak zastřešení farní stodoly , jejíž střecha už také je  chatrná  a  shnilá   a potřebovala by druhou vrstvu šindelů.

O dodatečné zařazení těchto objektů  jsem požádal 16. července 1855, č. 160, což také nebylo odmítnuto, Nato bylo konkursní jednání  vypsáno na 27. srpen 1855 a téhož dne  na zdejší faře také  nezávadně vykonáno.  Přifaření se uvolili  k uhrazení  182 zl. 55 kr.k.m.za ruční a potažní práci,  kostel  vzal na sebe za materiál a řemeslníky  804 zl.47 kr. k.m. Z nich mělo být 400 zl.k.m. z disponibilního rychnovského kostelního jmění,  a zbytek  si měl kostel půjčit ze svijanského  konkretálního církevního jmění proti zaplacení ve 4 termínech po 100 zl. Tím bylo všechno co nejlépe zařízeno  a já jsem očekával  s důvěrou, že stavby  začnou  zcela jistě počátkem příštího jara 
											pag. 180
Ale čekal jsem marně. Jaro a léto uteklo a žádní stavbaři  se nedali vidět. Snad by se muselo stát nějaké neštěstí, aby stavební záležitosti dostaly podnět. Protože  zvonová stolice na sanktusové věžičce byla ztrouchnivělá  a nakláněla se na stranu, zvony při zvonění se  o ní třely, a dostaly  v říjnu  1856  prasklinu ( která později musela být  vypilována).
str. 137
Když jsem o tom zpravil  21. října 1856, č. 311 patronátní úřad a urgoval jsem to, tu se teprve přemýšlelo, že se má něco v Rychnově stavět  a přislíbili na 30. října 1856 ve Svijanech propachtování  rychnovských církevních staveb. Protože tato zpráva se  málo  rozšířila, nepřišel kromě  podolského tesařského mistra  Loudy  žádný  jiný pachtýř ,  a tak  připadla stavba znovu tomu člověku, který  nás už v r. 1853 tak špatně obsloužil. 
Poté co nájemní protokol byl potvrzen 24. listopadu 1856 c.k. krajským úřadem,  ukázal se konečně 24. května 1857 Louda  se svými dělníky a fůrami , aby  stavbu zlámal přes koleno.. Když ale rychnovští obecní představení  zpozorovali šindele, které si Louda přivezl sebou,  shledali, že jsou příliš krátké, jako v r. 1852 a nechtěli nic vědět o tom, že by se měly použít.

Tu  jsem požádal ve   Svijanech   o  přejímací protokol   a  zjistilo se, že   delší šindele nebyly nárokovány,  a tedy chyba není u pachtýře, ale  znovu u inženýra Hawliny  Co tedy dělat?  Šindele vrátit,  stavbu přerušit  a snad znovu  jí odložit na  léta , nebo šindele použít? 
Se zřetelem na blížící se biskupskou vizitaci  a při mínění, že dvojitě položené šindele , i když kratší,  nedovolí sněhu pronikat dovnitř ( což se ale později ne zcela osvědčilo), rozhodli jsme pro  poslední. A nyní šla stavba rychle kupředu, aby při příjezdu p. biskupa bylo hotovo.

Během stavby přišel knížecí rada  pan Čech, u něj jsem námitkami a prosbami  docílil, že kostel nebude bílen  po částech,  jako bylo projektováno, ale  úplně uvnitř  a také obrácená část k náměstí zvenku .
											pag- 181
Když bylo  pokrytí střechy hotové, odešel Louda se svými lidmi a nechal  zednické práce, totiž  bílení kostela, jednomu  zdejšímu  ožralému zedníkovi, který si zjednal dva podobné nádeníky  a nyní se žebříky  nemilosrdně  pracovali na krásných  pilířových římsách  a také udělali díru jako pěst do našeho cenného  obrazu na hlavním oltáři. Kdyby se neblížila biskupská vizitace, byl bych ten ksindl vyhnal z kostela  a nechal práci zastavit.

Že za takových okolností  bílení dopadlo bídně,  se rozumí samo sebou. a bylo z této příčiny pachtýřovi při přejímání práce  boleslavským c.k. krajským inženýrem  Čížkem dne 23. března 1858  vytknuty některé maličkosti a obnos 15-20 zl.. zadržen, což ovšem nevyvážilo škody.

Nový důkaz, jak  škodlivý je pachtovací systém  u patronátních staveb.Tak se skončila tato neutěšená  stavební záležitost,  která  k svému  úplnému splnění  potřebovala  4 ¼ roku
				--------------------------
str. 138
		 Renovace vnitřku   farního  kostela
Farní kostel v tomto roce (1857) nedostal jen  příjemnější vnější podobu,  a stal se světlejším, ale  také ve svém vnitřním zařízení  doznal úplnou přeměnu a projasnění. Mnohé bylo již, jak z pag. 136 a 175 je zřejmé, v tomto směru uděláno,  a mnohé ještě chybělo.
 Stále vládly v kostele  ony hnědočervené   pochmurné barvy , jimiž kdysi farář  Neuber  všechno bez výjimky  nechal natřít: kazatelnu, oltáře, křtitelnici, rámy obrazů, kruchtu,  muzikantský kůr  a varhany. Postranní oltáře byly  znešvařeny  nemotornými  skříňkami a papírovými květinami, všechny kostelní obrazy byly vybledlé,  velký kříž  s bolestnou matkou Boží , 2 velké červené kostelní prapory,  zpovědnice, lavice na přijímání, kostelní dveře atd. všechno  velkou měrou   nevzhledné.

Odkud  ale na to  všechno vzít? Od kostela se to nadalo  při jiných  velkých vydáních v tomto čase víc  požadovat. Tak nebylo jiné východisko,  než  znovu apelovat  na obětavost  farníků
											pag. 182
která se v poslední době už tak  krásně osvědčila a to se stalo prostřednictvím výzvy, kterou jsem  10. května 1857, tj. 4 neděli po velikonocích na ranní a hlavní mši svaté z kazatelny ohlásil.

Zněla: 
:Jak  je patrné, právě začalo to tak všeobecně  žádané okrašlování našeho kostela Jak je vaší lásce a zbožnosti známo,  budou ale kromě bílení nyní ještě  udělány opravy na venkovní straně kostela na náklady  kostelního jmění, kdežto vnitřní výzdoba  kostela, kazatelna,  oltáře, obrazy a  kůry zůstanou přenechány nadšení a    dobročinnosti zbožných farníků.

Mnozí z nich už  ke cti  Boží  svou hřivnou přispěli a založili tak  krásnou  památku Mnozí dokonce přinesli velké oběti za což jim dnes budiž veřejně poděkováno a řečeno  křesťanské  „zaplať Pán Bůh:“ Ale zbývá ještě učinit mnohé, aby náš kostel  vypadal  jako důstojný a náležitý  byt Nejvyššího.

My v  důvěře ve váš zbožný smysl, a na vaši lásku  pro ozdobu  zkrášlení  domu Božího  jsme se odvážili, a doufáme že vy  v Kristu milí, nás neopustíte   a přispějete, aby dílo   nebylo jen polovičaté a částečné, což při  očekávané návštěvě  našeho nejdůstojnějšího  vrchního pastýře a biskupa  bude sloužit jako  vodítko k posouzení naší zbožné horlivosti. 

A tak vychází  ke všem  zbožným věřícím  celé naší farnosti, k malým i velkým, mladým a starým,  bohatým i  nezámožným  nejpřátelštější prosba, abyste každý podle svých možností přispěli svou hřivnou ke  zkrášlení farního kostela.
str. 139
Zdálo se, že sbírka dům od domu není na místě, protože by se mohla zdát jako určitý způsob donucení, a vynucený dar  Bohu by nebyl  záslužný. Kdo je  rozhodnut něčím přispět, je  žádán, aby svůj dar během následujících 3 týdnů předal na faře  a bude s díky přijat., nebo ať vloží svůj dar do  kasičky, která  kdysi k tomuto účelu  byla připevněna na jednom sloupu pod kůrem nedaleko hlavního vchodu  do kostela. Radost ze znovuzrození našeho božího stánku a milost Páně  odmění záslužné dílo.“
											pag.183
A hle, tato výzva s boží pomocí se neminula účinkem a my jsme se v našich doufáních nezklamali. Ze všech stran plynuly příspěvky, přičemž jsme jen učinili zkušenost,  že rádelská kaple je pro farní  kostel jen  nevýhodou, neboť z Rádla přicházely dary jen  zřídka,. Celkem nám postupně došlo na 284 zl.20 kr.k.m.

Mezitím jsem nechal pozvat malíře a ozdobovače Wohlmanna z Českého Dubu, ten rozložil své nářadí na faře  a 18. května  začal své restaurační práce.Jeho pomocníky byli někteří zdejší  malíři, z nich  Anton Wenzl  dodal 4 kusy nových  obrazů na prapory, Franz Seidl obstaral potřebné pozlacení kazatelny a postranních oltářů,  a jiní kteří částečně zhotovili obrazy na kazatelnu, částečně ozdobili varhany a celý horní nebo hudební kůr.

Takovým způsobem nezůstala nedotčena ani maličkost, která by nedoznala toho nebo onoho zkrášlení nebo vyčištění, sám hlavní oltář, renovovaný r,  1851 P. Roesslerem doznal některých vylepšení.  U příležitosti renovace kazatelny  se stalo, že  chtěli odejmout stříšku kazatelny , a ta se rozpadla na kousky , tak už  byla shnilá a červotočivá

To způsobilo nové, nepředvídané náklady, na  něž kostel částečně přispěl. Pulečenský umělecký řezbář  Josef Masopust   zhotovil novou stříšku, včetně řezbářské práce přesně podle vzoru té staré. Při té příležitosti jsem nechal  vybílit i sakristii,  skříně a dveře natřít fermeží , oltář ve postranní hale ozdobit  a vyzdobit  malířem Ign. Müllerem  přemalovaným obrazem sv.Anny,  márnici vyčistit a vybílit, staré, úzkost vzbuzující obrazy  přenést do kumbálu na  věži  a zřídit tam jednoduchý oltář.
											pag. 184
Jako obzvláštní  dobrodinci této periody musí   být zmíněni:
továrník  p. Franz Hofrichter,který bezplatně dodal barvy a fermež, potřebné k ozdobě varhan a hudebního kůru  a jeho bratr
p. Johann  Hofrichter, který po celých 14dní na faře  obnovoval všechny oltářní a jiné kostelní obrazy částečně obnovoval, částečně  přemaloval a roztržené oltářní obrazy  opravoval. K této bohulibé práci se sám nabídl,  aby po sobě zanechal zbožnou památku ve svém domovském kostele před  svým přesídlením do Pešti.
str. 140
Dne 18. července bylo  všechno v kostele k všeobecné spokojenosti hotovo, kostel jako ženich pro nevěstu okrášlen, a my jsme mohli s klidem   očekávat příchod  nejdůst. vrchního pastýře,který měl  brzy   nadejít.

Zde následuje krátké   vyúčtování příjmů a vydání  při této renovaci kostela.
		P ř í j m y						k.m.
a) sebráno P. Roesslerem						57 zl  7 kr.
b)    :“        p. farářem						          161      6
c) výnos pěvecké produkce 						 14
d) za biřmovací cedulky 						  34   54
e) vloženo do kasičky v kostele					  13   16 
f) sbírka školních dětí							    3   57
g) za sňatk. dispens							     9
h) z ušetřených příjmů kostela 				               25        
					 dohromady 			 318 zl 20 kr.  

			V y d á n í 
a) ozdobovači   Wohlmannovi s pomocníkem			90 zl
b) pozlacovač  Franz Seidl					  	 9
c) malíř A. Wenzl za 4 obrazy na prapory				20
d) malíř Ig.Müller z přemalbu obrazů Marie Pomocné a Anny	 8
e) okrašlovači varhan a  muzikantského kůru			16
f) natěrač Leopold Schaeffel						  9 zl 24 kr
g) truhlář Josef Masopust 						20     14
h) modlitební kniha darovaná  ženou Johana Hofrichtera, 
     svázání do sametu							  8
											 pag. 185
i) za pět kusů nových obrazů na kazatelnu s rámečky		  8
k) předělání dvou rudých kostelních praporů			 16     6
l) materiál: stříbro, zlato, barvy					 48   41
m) 6 kusů nové kanonové tabule k postr. oltářům			   4   23
n) 2 červená sametová antipendia  za vyšití, třásně, práci		 34
o) baldachýn na kazatelnu   z rudého sametu			 15    22
p) předělání 6 kusů oltářních  polštářů				   3    10
q) 6 kusů  kytic					                           8            		   
				dohromady 				318zl 20 kr..
                            -------------------------
                        Biskupská vizitace
Příjezd  veledůst. p. biskupa Augustina  Bartholomea Hille z Litoměřic byl  ve farnosti  podle ohlašovací knihy  definitivně oznámen  4 neděli po letnicích, tj. 28. června. V tento a následující den  ( sv. Petra a Pavla) se konal zápis  biřmovanců, odrostlých nedělní škole. 6. neděli po letnicích, tj. 12. července  začalo přípravné vyučování k biřmování a do dne biskupova příjezdu pokračováno, přičemž se nezapomnělo ani na biřmovance českého jazyka.
3 a 4. srpna  vystavěli rychnovští u vchodu do kostela triumfální bránu  z větví, na což kostel také maličkostí přispěl.
str. 141
Konečně nadešel dlouho očekávaný den 5. srpen  1857  kdy nejdůst. p. ordinář  měl přijet po 16. letech z Hodkovic  po  právě dokončené nové silnici  opět do Rychnova Okolo 3. hod. odpoledne  mu jelo naproti k rádelskému mlýnu 16 jezdců a  obecní starostové  farnosti , tam ho přijali a doprovodili ho do Rychnova.
Mezitím se velké množství lidu  shromáždilo na kostelním náměstí,  pavlánské bratrstvo obstoupilo prapor svého bratrstva, školní děti  postavily špalír  a všichni s napětím očekávali znamení, které mělo být dáno z věže zvoněním všech zvonů.
										pag. 186
Nejdůstojnější vrchní pastýř přijel  na kostelní náměstí  a pozdravován hlasitým“Pochválen buď Pán Ježíš Kristus“ vystoupil  z vozu , doprovázen litoměřickým kanovníkem  P.T. panem páterem Josefem Ackermannem  ( který tuto knihu  na pag. 98 vlastnoručně podepsal), českodubským  p. vikářem  Albertem rytířem von  Küffer a biskupským sekretářem  p. páterem Frant. Demelem  a ostatním duchovenstvem,  a obklopen českodubskými a jabloneckým c.k.  okresními úředníky, hodkovickým starostou a starosty z naší farnosti   byl jménem  školní mládeže uvítán květinami  a oslovením  malou dívkou, jménem  Klara Neudeková. která je dcerou zdejšího malíře  Antona Neudeka.

U kostelního vchodu jsem  vysokého hosta   přivítal já slovy: „Pochválen buď Ježíš Kristus.  V hranicích ovčína  Krista Pána  zdraví Tě Tvůj nejposlušnější syn, nejjasnější  představený  a otče  dlouho očekávaný!. Bůh požehnej tvému příchodu a vstupu  a   dej  , aby stádu, mně tebou svěrené které Ti vždy  přinášelo důvod k mnohé péči, ti udělalo slkutečně radost. Dejž Bůh, aby Tvým příchodem a dary nebeskými , které Duch svatý Tvým prostřednictvím hojhně uděluje , v srdcích věřících  této farnosti ať se  upevní víra, vzroste naděje  a  podnítí se   charitaa a cokoli je z dobrého původu, co  tě potěší, námi bude vzděláváno a dostane přírůstek Ať stojí spolu  konečně  blahoslavená Panna  počatá bez hříchu  a slavný mučedník a patron tohoto kostela  a po dokonání běhu života  tvého  spolu s Tebou  zde shromáždění  s knězem  velkým a nejlepším naším pastýřem se radující, jako nyní  půjdeme do království nebeského.Amen!“

Při vchodu do kostela byl  nejd. ordinář  viditelně  příjemně překvapen vzhledem  kostela. Po přijatém požehnání  od nejdůstojnějšího odebral se  vysoký  host na faru, aby si  na  okamžik odpočinul  a převlékl se,  a hned nato se vydal  slavnostní průvod na hřbitov , neboť  nejd. pán chtěl  také dnes  vykonat návštěvu našich mrtvých , podívat se na rozšířený hřbitov  a sám posvětit kříž, který zřídili Augustin a Barbara Hübner z Rádla.
										 pag. 187
Když přišel ke kříži,  sedl si stařičký vrchní pastýř  na vedle stojící připravenou židli  a  zvučným  hlasem  držel hodinové kázání  a důležitosti a  vznešenosti kříže , své rozjímání  připojil ke 4 rozměrům kříže, od hora dolů a z prava do leva. Všichni poslouchali s nejnapjatější pozorností
str. 142
Po skončení řeči se konalo svěcení ,  po jeho ukončení  modlitba za klid duší a zvláště oněch dárců hřbitovního kříže  a tento  dojemný svátek byl zakončen v kostele   se Zdrávas Královno .
Druhý den celebroval nejdůst. p. biskup  tichou mši sv. po níž jsem vystoupil na kazatelnu ( byl svátek  Proměnění Krista Pána  { 6. srpna} a promluvil jsem o  ponížení a  proměnění našeho pána Ježíše  Krista, jakož i jeho církve , zatímco nejdůst. p. biskup na svém sedadle  pod nebesy, zapůjčenými za tímto účelem z loukovského kostela  byl kázání přítomen. Nato začalo biřmování  rychnovských biřmovanců  mužského pohlaví. Odpoledne přišly na řadu  ženy.

Dopoledne  následujícího dne  (pátek) bylo určeno pro  biřmováni farníků z Jeřmanic, kteří sem byli přikázáni  a  pro  zkoušky ve zdejší škole, kterou nejdůst. p. biskup se svým doprovodem poctil

Ačkoliv církevní  funkce byly ukončeny  v Rychnově už v poledne,  ráčil nejd. pan ordinář pobýti déle. Chtěl si  v Rychnově  udělat den odpočinku a  odjet teprve 8. srpna , tj. v sobotu  odpoledne  Že mi toto milostivé opatření udělalo  zvláštní radost, nemusím snad zmiňovat. Dalo mi zvláštní uspokojení,  že jsem mohl  dobrotivému vrchnímu  pastýři , který mě kdysi  ( kdy jsem jako mladý muž  osiřelý stál ve světě a mojí domovskou diecézí – viz pag. 42- jsem byl odmítnut)  adoptoval a  uvedl mě ke kněžství, posloužit nyní pohostinstvím
V sobotu po obědě  se nejd. p. biskup s Rychnovem rozloučil  a jel od nás doprovozen až  do Jablonce, do Vratislavic , aby tam vizitoval  a udělil svátost  biřmování.
  pag. 188
Úspěch rychnovské biskupské vizitace  byl po všech stránkách  uspokojující. Žádný  nesoulad  nenarušil slavnostní dny,  žádná potíž nenastala, až na to, že bylo poukázáno na špatné dláždění v kostele, které se nehodilo k jinak tak krásně ozdobenému kostelu.

Při prohlídce  biřmovacích lístků se zjistilo, že bylo 6. srpna biřmováno 1020 rychnovských farníků  , jejichž jména jsou uvedena  ve farní biřmovací knize.
			----------------------
		 Farářova cesta do lázní v Tiefenbachu (Potočné)

Několik dní po biskupské vizitaci  odebral jsem se do léčebného ústavu se studenou vodou  lékaře Weiskopfa do Potočné. , abych  hledal  pomoc pro  svůj  chronický žaludeční katar, který se mi vyvinul od r-. 1854 po přestátém abdominálním tyfu  ( viz pag. 69).  Byl už nejvyšší čas  poohlédnout se po pomoci  . Už od zimy jsem postonával,  starosti se stavbou a vizitací  mě neposílily., to uznal i  nejd. p. ordinář  a dal mi pohotově ústní povolení k cestě do lázní.
str. 143

V Potočné jsem nalezl spolutrpitele  a milého společníka  v panu P. Ferdinandu Elgerovi, profesoru morálky  z Litoměřic  a poznal jsem tam svého budoucího kaplana, neomistu{novovysvěceného kněze } P. Josefa  Fischera z Tanvaldu.

Kůra studenou  vodou  mi dělala dobře a viditelně mě uzdravovala.  Delším  jejím používáním by mě nejen  přinesla  zlepšení.,ale  snad úplné uzdravení;  ale po  3. týdnech musel jsem spěchat domů , protože v rychnovské faře mělo dojít ke změnám, které mojí přítomnost nezbytně  potřebovaly. ; a to byl odjezd kaplana P. Karla Roesslera , který dostal místo v Pešti.
				---------------
		Pater Karel Roessler odchází do Pešti
S tímto ustanovení se to ale mělo  takto:
Pater Roessler  od ordinování v roce 1842  byl ustanoven na smíšenou farnost a musel se jako celý „Němec“ stále obávat,že u  jeho povolání mu  zjištění, že nezná český jazyk bude stát v cestě. K tomu byl už 15 let kaplanem. 
											pag.189
To mu tu a tam dělalo starosti o budoucnost, ačkoli byl se svým postavením v Rychnově zcela spokojen. Tu se stalo, že začátkem roku 1857   dostal od svého bývalého učitele p.P.Franze Rottera , faráře ve Svébořicích zcela nečekaný dopis  , obsahu „ svébořický p. P.kaplan   měl být vyzván ( od koho?  na čí zprostředkování ? to si už nepamatuji) aby vstoupil do konkursu na  místo katechety  hlavní školy v Uhrách , že ale to odmítl,  neboť je soukromým tajemníkem  mimoňského pana hraběte Franze Hartiga“.

K této zprávě byla pro P. Roesslera  připojeno pozvání , aby místo svébořického kaplana  se jako kandidát ucházel o to místo katechety.Tento dopis uvedl  P. Roesslera , jak se dá lehce domyslet,  do velikého neklidu  a skutečně tu byla dobrá rada drahá. Po zralém uvážení a poradách  nakonec P. Roessler svébořickému  p. faráři přikývl- Byla to- jak se ukázalo později, šťastná volba

Od té doby se rozproudila  živá  výměna dopisů mezi Rychnovem. na straně jedné a Svěbořicemi, Mimoní, Vídní a Litoměřicemi na straně  druhé. – Nejprve se jednalo o místo katechety ve městě  Vršac v Banátě pak o místo  katechety a zároveň učitele na  dívčí preparandě  anglických panen v Pešti, které přirozeně dána přednost. Dne 15. června  dostal P. Roessler  dekret na toto místo od c.k. ministerstva  ve Vídni na doporučení  p. minist. rady  Kromholze ( který  Roesslera znal z čekolipského gymnasia jako premianta)

Nyní se jednalo ještě o  propuštění z Litoměřic. To bylo uděleno ne příliš ochotně. Ztrácel se nejen  dobrý a schopný duchovní z diecése  a to  právě v době nedostatku kněží
str. 144
Konečně  ale přišlo i toto povolení a d.p. Roessler stanovil svůj odchod z Rychnova na  svátek  Andělů strážných  , t.j. 6. září 1857. Toho dne ráno se rozloučil a po ranní mši svaté odejel , doprovázen množstvím rychnovských obyvatel a školních dětí až k rádelskému mlýnu, kde jsem ho já, přicházeje od Rádla, očekával a doprovodil ho až do Hodkovic.
											 pag. 190
Odnesl si   úctu a  lásku  farnosti , jak by  k němu neměl být člověk  dobrý, když on přátelsky a s láskou vůči každému tak přesně  plnil své povinnosti, a tolik udělal pro rozmach církevního života ve farnosti ? Já jsem ale ztrácel v něm  skutečného přítele a věrného spolubratra, vždy veselého, duchaplného společníka, kterému  pro jeho  dobrosrdečnost  a  jemný smysl  všechno v domě bylo  nejniterněji oddáno. Z plna srdce jsme proto mohli všichni v den  jeho rozloučení na svátek Andělů strážných  říci:“ Rafael s Tobiášem, Gabriel s Marií, Michael s celou  nebeskou hierarchií  ať  jsou tvými vůdci a společníky v celém životě“

Až do Mimoně jel d.p. Roessler  rychnovskou příležitostí, , tam se zdržel u  své rodiny  několik dní, jel pak přes Prahu do Vídně, kde přijal mnohé instrukce na ministerstvu školství a odebral se nato do Pešti, aby byl na svém  místě při zahájení školního roku.

Několik dní po odjezdu P. Roesslera  dorazilo do Rychnova  pro  něj dobrozdání resp. doporučující  vysvědčení   od litoměřického ordinariátu, které jsem mu ihned odeslal a které jeho nynějšího ordinaria, nejdůst. pana kardinála –arcibiskupa ostřihomského  primase Scitovského musí jistě uspokojiti. Znělo:
„Ze strany dole psaného  biskupského ordinariátu světský kněz diecése litoměřické a tamtéž kaplanu rychnovskému v téže diecési P. Karlu Roesslerovi   se vydává svědectví  o dobrých zásluhách jeho jako  nadaného ,  povahy útlocitné,  zbožné  horlivosti,  obratného,  a  neúnavného horlivostí  v plnění svých povinností  ne méně než duši svaté matky církve  zcela oddaného , zbožného, mravů  vážených, a  způsobem života  vskutku  kněžským  je hoden vší chvály a nejlépe se  doporučuje.  Jako kaplan  obzvláště  se zasloužil o založení a činnost pavlánského bratrstva , o  pěstování církevního zpěvu, o zvelebení  farního kostela, o zlepšení metody  vzdělání školní mládeže  Pokud měl volno od povinností, tehdy se věnoval  vědám  teologickým a literárním jakož i svaté hudbě. 

Tím tedy dole podepsaný ordinariát  jmenovaného Karla Roesslera tímto listem  jak pro  
											pag. 191
poctivost a zbožnost tak  pro jeho horlivost  v záležitostech úřadu jenž  zaslouží veškerou chválu s nejmilejší  laskavostí  a  nejdrahocennější  náklonností  upřímně  doporučuje“

Litoměřice,  od biskupského ordinariátu, dne 10. září 1857
L.S.  Augustinus Bartholomeus  v.r.  biskup
str. 145. 
V Pešti neměl P. Roessler žádný lehký  život.. Měl nejdříve  ženskou preparandu  tak řečeno zřídit, dát jí pravého ducha  a anglické panny, vesměs uherské šlechtičny, které se jen těžko smiřovaly s „venkovským kaplanem z Čech“ kladly mu různé překážky.. Tu platilo  sebrat se a získat  si náležitý respekt.

Nyní přišlo novému katechetovi jeho všestranné vzdělání , jeho ve školství získané zkušenosti a jeho muzikální znalosti velmi dobře  vhod.  S díky vzpomínal d.p. Roessler na morální podporu, ze strany tehdejšího uherského školního rady dr Michaela Haase, nynějšího biskupa szatmarského {Satu Mare}

Postupně získával si „venkovský kaplan“ stále více vážnosti a důvěry, ústav začal vzkvétat a byl mnoha  váženými rodinami  pilně užíván pro jejich dorůstající dcery.

Tu si udělal P. Roessler mnoho  cenných známostí a doporučoval se  stále více vídeňskému  c.k. ministerstvu vyučování, které ho už ve druhém roce jmenovalo  řídícím učitelem. Tímto způsobem  vyznal  se P.Roessler  ve svém novém postavení  stále lépe a protože mu poměry dovolily  vzít k sobě svou milou matku a mladší sestru, vedl docela spokojený život.

Tu přišel bouřlivý uherský zemský sněm r. 1861, následkem čehož  pešťská ženská preparanda byla přeměněna v ústav s maďarskou  vyučovací řečí. To učinilo P.Roesslera, který  maďarsky uměl jen to nejnutnější, pro Pešť „nepotřebným“ a stalo se mu to, co mnoha  stovkám německých úředníků toho času v Uhrách-byl přeložen do disponibility.

To znamenalo nyní, aby ušetřil disponibilní plat,  aby se P.Roessler přemístil do jiné provincie.Rády by byl přišel do Čech,  a protože se uvolnilo místo katechety na pražské  německé vzorové hlavní  škole pro dívky,propůjčilo mu státní ministr  zkrátka toto místo. 
										 pag. 192
To způsobilo velmi vážný konflikt  mezi  Schmerlingem a pražským  p. kardinálem arcibiskupem Schwarzenbergem. Ten si nechtěl nechat líbit obsazení místa katechety, neboť mu podle konkordátu příslušelo.
Protestoval proto proti obsazení,  ne z odmítání P. Roesslera,  který mu byl z  druhé strany co nejlépe doporučen,  ale kvůli principu,, a protože se ještě ukázalo, že P.Roessler neumí česky.natolik, aby v nutném případě  mohl držet českou přednášku, tak obsadil  bez dalšího pražské místo  jiným knězem, ačkoli P. Roessler  už měl déle v rukou ministerský dekret na toto místo.
str. 146
Nyní  ale nemohl pražský pan kardinál nátlaku  státního ministra Schmerlinga  déle odolávat, aby se nepostaral o další  zaopatření“ disponovaného c.k.  učitele a ředitele preparandy „

V tomto čase  byly P. Roesslerovi činěny  návrhy z Litoměřic, aby ho znovu získaly pro diecési, a bylo mu m.j. nabídnuto   ředitelování hlavních  škol v České Lípě., přesto dal ale přednost  nabídce pražského kardinála na  místo  v Kraslicích v Krušných horách 

A tak opustil  d. p. Roessler  po 4 ½ letech  zemi níž se říkalo:“ Mimo Uhry není života a je li život, není to ono“, když ještě provdal svou sestru  Annu za  malíře Franze Peukerta, narozeného v Pulečném č. 139 a zaměstnaného  v Pešti u Johanna Hofrichtera. Od ledna 1862 převzal pak ředitelování na nově zřízené samostatné hlavní škole v Kraslicích.

Když přijel na své nové místo určení,  byl mile překvapen zprávou, že mu J.Majestát  v uznání zásluh , které si jako vychovatel učitelů v Pešti získal , propůjčil zlatý záslužný kříž. Toto čestné vyznamenání mu pak bylo 26. února 1862 slavnostně v Kraslicích předáno chebským krajským hejtmanem. Od té doby žil P.Roessler  ve vážnosti a se slušným  platem.(dostával kromě platu jako katecheta a ředitel  ještě osobní příplatek 400 zl k.m. 
											pag.193
z náboženského fondu) školy, pro kterou vždy  měl zvláštní zálibu ‚navštěvoval  o prázdninách  pravidelně  ve 2 letech, kdy už byl v Pešti, svůj nezapomenutelný Rychnov a připravil nám doma , jakož i v celé farnosti , která ho vždy s radostí viděla, sváteční dny. Mezitím  podnikal  další prázdninové cesty  do ciziny, jako r. 1863 výlet  Německem  do  Štrasburku (Straßburg) a   Kolína (Köln) 

Radost, že měl u sebe v Kraslicích  svou matku a sestru Annu  netrvala dlouho, matka zemřela  uprostřed roku 1862 a sestra jako vdova o několik měsíců později  začátkem   r. 1863.  Obě odpočívají v Litoměřicích, kde bydlí dva další sourozenci P. Roesslera.

Podle mého mínění  stojí  před d.p. Roesslerem  ještě další postup.  Kdyby byl zůstal kaplanem v Rychnově,  nebyl by ještě ani  dnes (1865)  rychnovským kooperátorem

Poznámka: 
Připojeně  k poznámce  na pag. 135 poznamenávám, že novela  d.p. Roesslera o rychnovské kostelní loupeži byla  otištěna a opatřena ilustracemi v Katolickém lidovém kalendáři (Kathol. Volkskalender) , vydávaném chomutovským děkanem a nynějším štýrským školním radou d.p. Jarischem 
				-----------------
str. 147
			Rychnovská malířská kolonie přesidluje do Pešti
Několik týdnů před tím než d.p. Roessler přišel do Pešti, přesídlila  tam celá malířská kolonie z Rychnova
Malíř a obchodník s obrazy  p. Johann Hofrichter ( viz pag. 184), který už dříve cestoval do Pešti za obchodem  a měl tam hodně zákazníků  zejména v oboru portrétů, pojal  plán  etablovat se v hlavním městě Uher  a vzít sebou malířské pomocníky z Rychnova.
Své rozhodnutí skutečně provedl , prodal svůj zdejší dům č. 159 a odešel se svou ženou ( roz. Kittel, dcerou velkoobchodníka sklem z Kokonína) a dvěma dětmi  spolu s 8 malířskými pomocníky a učedníky dne  23. července 1857 do Pešti.

Jak se potom ukázalo, nebyla to dobrá spekulace. Malířští pomocníci se postupně vraceli zpět,  a tři (Franz a Josef Peukeret s Pulečného č.139 a Ludwig Neudek z Rychnova č. 190) našli v Pešti svůj hrob.  Později zařídila manželka J.  Hofrichtera v Pešti modní  obchod , což se rentovalo lépe než obchod obrazy.
				---------------
											pag. 194
			Rychnovští hrobníci
Dne 24. května 1857  byl jsem přinucen propustit hrobníka Franze Jägera z č. 70, ačkoliv mě to bolelo,  tohoto jinak dobrosrdečného starého muže, který přes 30 let konal svou službu a jinak byl bez výdělku tak zarmoutit. On si totiž ve své prostotě  myslel, že vyzraje na rakev  právě vykropené  dospělé osoby  a do zrovna  hotového  hrobu ji   tím dostane,  že na  rakev stoupne  a nohama jí stlačí, přitom ale  se prolomilo víko rakve. Když se to zpozorovalo,  nastal velký  povyk, a všeobecné rozhořčení, které shora uvedené opatření učinilo nutným.

Jägerovým  nástupcem  se stal  Franz Peukert, tkadlec a  domkář v Rychnově č.45 který funkci hrobníka zastával znamenitě,  po 1 ½ roce se ale poděkoval, načež uvolněné místo , s nímž bylo spojeno  šlapání měchů varhan v nedělích a svátcích, a čištění schodů před hlavním vchodem do kostela, za což ale mohli brát trávu rostoucí na hřbitově. Funkce přešla na  nynějšího (1865) hrobníka Antona Pitsche z č. 168.
			-------------------
			Kometa
Dne 13. června 1857 měla kometa způsobit  konec světa –tak hlásali  zahálčiví pisatelé článků v novinách a podařilo se jim znepokojit mnohé lehkověrné a  rozrušit je. Když se pak kometa skutečně ukázala,  bez toho, že by přinesla katastrofu,  lidé ji posměšně pozorovali mnoho večerů.
str. 148
			Komise ve věci vratislavického hřbitova
Tak jako jsem  v zastoupení veledůst. p. vikáře Gahlera dne 12. července 1853  vizitoval v Jenišovicích školu  v Jeníšovicích, Voděradech a Dolánkách a den nato školu v Radostíně,  tak jsem se měl  místo zaneprázdněného v.p. vikáře von Küffera zúčastnit krajské komise jednající o vratislavickém hřbitově dne 16. července 1857.

Byl to podobný případ, jako rychnovský. Někteří by rádi měli hřbitov na severní straně  fary mimo obec,  jiní prosazovali rozšíření stávajícího hřbitova. K upokojení duchovenstva bylo přání těchto posledních přijato jako závěr.	
											pag. 195
Dne 16. září 1857 byl v litoměřickém katedrálním kostele  za  všeobecně radostné účasti a za přítomnosti Jeho eminence veledůst. p. kardinála a biskupa-knížete pražského  knížete Schwarzenberka,. Jeho Excelence  veledůst.p. biskupa  královéhradeckého Karla Hanela, nejdůst. prelátů a opata cisterciáckého řádu v Oseku  p. Athanasia Bernharda slaveno 25 výročí biskupského vysvěcení našeho  nejdůst. pana  ordináře Augustina Bartholomea Hille.

Jelikož je všeobecně známo, jak  jmenovaný zapomíná sám na sebe, žije v apoštolské pokoře  a všechny své příjmy  věnuje církevním a dobročinným účelům, tak kněžstvo diecése mezi sebou uspořádalo sbírku,. Z jejího bohatého výnosu byl  opatřen skvostně zdobený biskupský trůn a k radostnému překvapení  slavného jubilanta  ve shorařečený den postaven v litoměřické katedrále. Zbytek vybraných peněz uctilo se připojením adresy veledůst. pánu a otci  jako zbožná oběť  k libovolnému použití, kteroužto přijal se srdečným „Zaplať Bůh“ a sumu hned  věnoval biskupskému chlapeckému semináři v Maria-Scheinu..
				---------------
  D.p.  Josef Fischer  se stal kaplanem v Rychnově
D.p. Roessler  si pro případ, že by se mu v Uhrách nelíbilo , podržel místo rychnovského kaplana na 1 rok., což mu také z Litoměřic bylo povoleno. Než přece muselo se  místo obsadit přinejmenším  provizorně  . Kandidátů nechybělo. Byli to: exfarář  a toho času kaplan v Příchovicích P. Josef Neumann,loukovický  kaplan P. Josef  Kovař,  kaplan v Chřibské P. Anton Hübner, rodák z Hutě. Poslední byl také do Rychnova přikázán a zde ohlášen.

Ale toto opatření bylo  vzato zpět a p.P. Josef Fischer, novovysvěcený kněz z Tanvaldu ,, který už 25. října 1857 jako výpomoc držel mši v Rádle,. byl jurisdikcí ze dne 29. října 1857 poukázán do Rychnova  jako kaplan., načež na Vše svaté  už měl v Rychnově své nástupní kázání. A tak jsme byli, poté co jsme byli  po 8 týdnů s d.p. Ullmannem sami, opět  v plném počtu
str. 149										pag. 196
Buď dík božskému opatření! On si vyvolil naší farnost a dal nám  v novém spolubratrovi čilého, zcela pro  své povolání  žijícího a  snesitelného spolupracovníka.
				--------------
V den mého  návratu z lázní v Tiefenbachu jsem zažil velké překvapení. Sotva jsem dojel, dostal jsem psaní  od nejd. vikariátu, v němž jsem po otevření nalezl následující přípis konsistoře
									Č. 4316
   Liberecký biskupský vikariátní úřade!
Slavné c.k. ministerstvo  kultu a vyučování  výnosem ze dne 20- července 1857 č. 111599 schválilo  z náboženského fondu po odečtení  přebytku konguy u faráře v Rychnově  per 84 zl 52 kr. na dotaci pro  tamního  prvního kaplana  per 200 zl- chybějící obnos  jednoho sta a patnácti zlatých  8 kr.(115 zl 8 kr.) .

O tom jest  rychnovského  faráře  vyrozuměti a  podle slav. výnosu c.k. místodržitelství z 5. srpna  t.r. č. 37536 poukázati, že první rychnovský kooperátor má poprosit  žádostí, doručenou sl. místodržitelství o poukázání doplnění kongruy  
Příslušnou žádost jest sem poslati, aby mohla být doručena na vyšší místa.

Tím je vikar. úřední přípis z 13. dubna t.r. č. 140 vyřízen a přílohy k žádosti , jež mají být vráceny rychnovskému faráři, se připojují.

.Litoměřice, biskupská konsistoř, 20. srpna 1857
		Wenzl Kara, v	.r.		Philipp Degel,   v.r.

Tak  moje podání, zmíněné na pag. 90 a 97 o zřízení 2. kooperátora v Rychnově přece jen nebylo marné¨. Věc sice dopadla přirozeně  podstatně jinak, než jsem  očekával. Místo nárokovaných 200 zl. bylo  schváleno jen 115 zl.

Mezitím to byla ale podstatná záplata na rány, které utrpělo beneficium vyvazením  gruntů a redukovaným přídělem dřeva, o to zaslouží díky, že  toto doplnění kongruy nebylo  prekérní nebo na určitý čas, ale bylo zaručeno navždy.
				------------------ 
											pag. 197
Několik týdnů na to odeslal jsem novou  farní fasi, čímž ta dřívější z roku 1831 přestala platit.				
str. 150
			O p i s
Litoměřická diecése		Boleslavský kraj		Č. 31935-1857

			Fase
o příjmech a vydání    beneficia  Rychnov  ( fary)

Č.pol.	     Příjmy	zlatých	krejc.	
 1	Výnos daňově regulov. realit	72 	7 ½	
 2

 3

  4
  5        
  6   

   1 
   2   
   3
   4
   5
   6
   7
   8
   9	Desátek a deputát:
pšenice 1 ½ str. po 5 zl ½ kr. k.m. =  7 zl. 41 ¼  kr.
žito        5    str        4   ½                =20 zl    2 ½ kr
ječmen  1 ½             2   54               =  4       21
hrách        ¾             5   29 ¾          =   4        7 ½ 
pivo 6 sudů 1  ½ vědra po 8zl 35 kr= 54      43 
civilní renty
  vyvazovací renta
  přísp.  nábož. fondu do farní pokladny
    „           „         „      na vydrž. 1. kooperátora
   „             „        „       „     „       2 kooperátora
Štola
Štola za křty a koledu- odškodnění z nábož. fondu
Poplatky za měšní nadace
                                               Celkem 
Pozn. k položce 3:
podle min. výnosu z 20. července 1857 č. 11399/3880 a místodrž. výnosu z 3. srpna 1857 č. 37536 byl faráři k vydrž. 1. kooperátora povolen příspěvek 115 zl. k.m. z nábož. fondu

      Břemena
Extraordinarium                                                       m
Ordinarium
renta pro p. guverenéra
renta pro sl. abatyši
odměna kominíkovi
výdaje na vikariát
deputátní  výdaje
zaopatření pro 56 příspěvek
vydrž. dvou kooperátorů
                                                Celkem 
Po odečtení břemen zbývá čistého příjmu:294zl.36 kr.

 90

 48
 50
115
200
  18
  33
  95
724

  15
  --
  --
  --
    1
    4
   12
    -- 
  400
 429 {*} 
  ,	

55

12  ½ 

56 ¾
35
39
33 ¾

33 ¾
--
--
--
24
--
--
--
--
57 ¾ 
	
{* Správný součet je 432 zl 57 ¾ kr}
Z pražské místodržitelské účtárny
Praha 3. září 1857					Straka v.r.
Č. extr.  5032
Že tento opis  zní stejně jako nekolkovaný  originál se tímto k úředním účelům potvrzuje
Litoměřice, biskup .konsistoř  17. září 1857

(L.S.)         Wenzl Kara, v.r.				Philipp Degel, v.r.
                  konsist. předseda				konsist. rada a kancléř
str. 151										pag 198
Poznámka: Jaký je právní smysl  a s jakým se setkává člověk při vyplňování tohoto přiznání je mimo jiné vidět z toho, že se strych žita, který ve zdejším beneficiu roku 1852 se  vyvazoval za 1 zl. 44 kr ve fasi ho farář počítal 4 zl ½ kr k.m., zatímco nyní ( začátkem r. 1865)  se za strych krásného žita  sotva   platí 3 ½  zl  rak. měny, pak, že se v přípisu z 20. srpna 1857 může mluvit o přebytku kongruy za faráře  per 84 zl 52 kr. k.m., když mu podle této nejnovější fase   5 zl 24 kr.k.m. ke kongrue chybí a následkem toho   místo 115 zl 8kr. doplnění kongruy by se  mělo po právu doplnění kongruy  vykázat  se 120 zl. 32 kr.

Na žádost, datovanou 11. listopadu 1857 o poukázání platu pro tak zvaného nového neboli prvního kooperátora došlo následující poukázání:
Opis						Č. 7276
		Liberecký biskup. vikariátní úřade!
Slavné c.k. místodržitelství výnosem z 20,. prosince t.r. č. 61235 poukázalo sběrné pokladně v Mladé Boleslavi, aby  rychnovskému kaplanovi P. Josefu Fischerovi jemu  výnosem sl ministerstva kultu ze 20. července 1857 č. 11599 schválené doplnění kongruy 115 zl. 8 kr. tj. jednostopatnáct zlatých 8 kr. z náboženského fondu, cestou c.k. berního úřadu v Jablonci  počínaje 20. červencem 1857  proti kvitanci a výplatní listině  v obvyklých termínech vyplácela.

O tom budiž rychnovský kaplan  p. Josef  Fischer vyrozuměn a vikariátní zpráva ze 14. listopadu t.r- je tímto vyřízena.

Litoměřice, z biskupské konsistoře  31. prosince 1857
		Wenzl Kara v.r.			Philipp Degel v.r.
		předseda 				kons.rada a kanc.ředitel

Tím byla jedna důležitá záležitost zakončena  a beneficium ve svých příjmech opět  takřka rekonstruováno, s tím ale rychnovský beneficiát se nemohl vypínat,  neboť  během roku 
											pag. 199
1857 zjednodušená pozemková daň, čtyřnásobné  přirážky, zešestinásobený poplatkový ekvivalent, nové obecní výdaje, příplatky na stavbu silnic mu  zasadily takový osten do masa, že  to budilo dojem, že se jednou rukou něco dalo aby druhá ruka  ještě něco navíc odebrala.

K důkazu, že tento názor není neoprávněný, následuje sestavení  daní  jak byly placeny od r. 1853 do 1864.
Pokud taková progrese bude pokračovat, pak „ Pomoz Bůh“
str. 152

Rok	druh daně 			suma zl	kr	
		zl    dílčí 	 daň kr. 			
1853	pozemková daň s přirážkou	   20	47 1/2	  20	47 1/2	
1854	     „	   24	46	  24   	46	
1855	    „
daň z příjmů
poplatkový ekvivalent	   25
     8
     7	  6
 43
 51

   41	

40	
1856	pozemková daň s přirážkou
poplatkový ekvivalent	   26
     3	 45
  7

  29	

52	
1857	pozemková daň s přirážkou
poplatkový ekvivalent
příspěvek na stavbu silnic	   86
    3
   20	54 ½
 7
49

  110 	

50 ½	
1858	pozemková daň vč. přirážky
poplatkový ekvivalent
příspěvek na stavbu silnic	   85
     9  
    20	21
21
49

 115	

31	
1859	pozemková daň vč. přirážky
příspěvek na stavbu silnic	    83
    57	 9
4	r.m
.	

140	

13	
1860	pozemková daň vč. přirážky
poplatkový ekvivalent
příspěvek na stavbu silnic	   86
   13
   28
	29
 8 ½
75

128	

12 ½	
1861	pozemková daň vč. přirážky
poplatkový ekvivalent	   84
   12	60
99

 97	

59	
1862	pozemková daň vč.přirážky
poplatkový ekvivalent
srážka na vyvaz. gruntů
okresní výdaje
obecní výdaje	   73
   12
     2
   12
   13	13
99
40
  3 ½
 00

113	

55 ½	
1863 	pozemková daň vč. přirážky
poplatkový ekvivalent
srážka na vyvaz. gruntů
okresní výdaje 
obecní výdaje	    76
    23
      3
     12
       6	60
35 ½
53
   4  ½
 50

122	

 3	
1864	pozemková daň vč. přirážky
poplatkový ekvivalent
srážka na vyvaz. gruntů
okresní výdaje 
obecní výdaje 
příspěvek na stavbu silnic	   94
   21
     3
   15
     6  
   78	79 ½
19
53
16 ½
50
17 ½

219	

35 ½	

Poznámka: K tomu přichází ještě tzv. alumnaticum ročně 2 zl13 kr. r.m.,  mzda kominíkovi 1 zl. 26 kr. r.m.,  ponocný 1 zl. 36 kr. r.m., k tomu tu a tam  zvláštní daň např. 1856 na  příspěvek na učitelský plat  1 zl. 29 ¼ kr.k.m., r. 1861 kolkovní taxa 12 zl. 50 r.m. atd atd- atd.,

str. 153										pag.200
			Pohřeb knížete Alaina von Rohan

V pondělí dne 28. září  1857  po 6 hodině večerní zemřel v Košťanech  u Teplic  Jeho Jasnost  kníže Gustav Viktor Louis Alain von Rohan, princ z Guemene, Rochefortu a Montaubanu, c.k. rytmistr a velitel eskadrony v kníž. lichtenštejnském  9. husarském pluku a držitel c.k. vojenského záslužného kříže , třetí syn  zesnulého knížete Benjamina  a vnuk  zdejšího nejjasnějšího kostelního patrona knížete Kamilla Rohana- nadějný, všeobecně oblíbený muž-  na organickou srdeční vadu. Zesnulý se narodil  8. října 1829, a bylo mu tedy  28 let. 

Jeho pozemské  pozůstatky byly pohřbeny  v sobotu, 3. října  v 10 hod. dopoledne do knížecí rodinné hrobky v Loukově, okres Mnichovo Hradiště libuňským čest.  děkanem a okr. vikářem d.p. Antonínem Markem  za přítomnosti více než 50. duchovních, velícího generála Schlika, hraběte Valdštejna z Mnichova Hradiště, 4. bratří zesnulého a  důstojnického sboru pluku.
Výroční vzpomínka na zvěčnělého se bude v rychnovském farním  kostele konat  každoročně 
3. října.
			--------------
Na podzim 1857 se konala periodicky opakovaná  c.k. konskripce,  jako i jinde i v naší farnosti, přičemž k tomuto účelu jsem musel vyhotovit 367 kusů  oficielních matričních extraktů , které jsem 4. října poslal na okresní úřad v Jablonci .
			----------------
Dne 11. října 1857  se stalo v Pulečném neštěstí, osmiletému chlapci jménem Franz, synu Josefa Preißlera, domkáře  v č. 130. Provaz, na němž vedl krávu na pastvu se mu omotal okolo těla, kráva zdivočela a chlapce usmýkala. k smrti
			--------------------
Letošní, tj. 2. pastorální konference se konala opět v sídle vikariátu v Č.Dubu, a sice 21. října 1857, tentokrát z Rychnova byl přítomen pouze d.p. Ullmann.
			--------------
V pozdním podzimu 1857 a v zimě 1858 byl velký nedostatek vody , čímž trpěly zejména mlýny a brusírny.. Svízel, která zde nebyla známa než byly vykáceny lesy. Byl to stejný případ, jako v letošní zimě 1864/1865	
			-------------------
V tomto roce bylo opatřeno z kostelního jmění toto zařízení pro kostel::
a) dvě nová cingula, v obnose 			1 zl.  48 kr..k.m.
b) nový, krásně zdobený kříž ( tyrolská práce)
    k líbání o velikonocích				5 zl	--   k.m.

Z nových mešních nadací přišla, kromě zmíněné nadace M.A. Müllerové pro Rádlo během tohoto roku  ještě nadace faráře Neubera  s kapitálem 60 zl.k.m.

: str. 154

R O K    1 8 5 8
pag. 201 – 250

    I n  C r e M e n t a  C a t h o L I C a       V I D e!
    (Hle vzrůstající katolictví)

Dne 4. ledna tohoto roku  musel jsem osobně na sl. patronát do Svijan, neboť se konalo předání velice podstatné sumy, a sice obnosu  860 zl k.m.v   Národních investičních obligacích  a hotového obnosu  80 zl. k.m.. 800 zl.  mělo sloužit k nadaci  mešní resp.  služeb božích pro Rádlo; 60 zl. k.m. jako školní nadace pro Rádlo  a 80 zl. k.m. k mešní nadaci v Rychnově za + Franze Sammela.

S první nadací per 800 zl. se to mělo ale následovně: V loňském roce zesnulý na pag. 167 zmíněný Augustin Hübner  zanechal své ženě Barbaře  značné jmění, včetně nezadluženého chalupnického hospodářství   č. 95 v Rádle k volnému použití, měla jen jisté, v testamentu určené legáty vyplatit svým příbuzným a poté podle svého uvážení  zřídit mešní nadaci.

Tomuto poslednímu přání  + manžela určila 500 zl. na  Národní investiční obligace na tuto  nadaci a promluvila si se svým sousedem, Josefem Demuthem,  spravedlivým a bohabojný,m mužem, o modalitách této nadace.

Tomuto muži dala před svou smrtí k opatrování zakladatelka  mešní nadace   v Rádle  M.A.Müllerová, aniž by jinak  o tom něco učinila, obnos 300 zl. k.m. a když nyní zemřela,  a Barbara  Hübnerová se s ním radila o nadaci, , učinil jí návrh,  aby shorařečených 300 zl.
											pag. 202
s jejími 500 zl. spojila a tím založila  mešní nadaci  za Aug. Hübnera a M.A. Müllerovou  resp. dotovala  doplňovací nadaci na služby boží  na Rádle
Vdova Barbara Hübnerová na tento návrh přistoupila, koupily se národní investiční obligace v hodnotě 800 zl.,. k.m.  a přinesla je s žádostí, aby byla navržena darovací listina.
str. 155										pag. 202
Tento návrh zní:									
Dne 18. února v Rádle č. 196 zesnulá vdova  Marie Anna Müllerová podle dne 20. dubna  1856 vystavené  darovací listiny  nadala 52 mší, které ročně v nedělích a svátcích rychnovští duchovní  mají  sloužit v rádelské kapli.

Protože je ale nedělí a svátků v roce  celkem 71, chceme my, podepsaní  částečně k užitku  rádelské obce, částečně k zabezpečení spásy našich duší  ještě chybějících 19 bohoslužeb  tímto nadati,  ale takovým způsobem,  že ani kostelní pořádek ( podle kterého o nejvyšších svátcích roku, např. na Nový rok, o prvním svátku vánočním, na velikonoční a svatodušní neděli,  k zvětšení   vážnosti farního kostela se bohoslužby ve filiální kapli nekonají) ani  vyslovená vůle rychnovského faráře , který,  pokud sobota a pondělí  připadne na  svátek,  jen o jednom ze dvou nebo tří po sobě jdoucích svátcích zamýšlí konat bohoslužbu v Rádle,  se nemá  rušit.

V oněch případech totiž, kdy se shora uvedených důvodů , nebo pro nemoc  nebo důležitou překážku  jednu nebo druhou neděli se nebude moci konat bohoslužba v Rádle,  má se o jednom nebo  jiném  týdenním dnu  běžného nebo následujícího týdne  tichá mše sv. pro nás  fundátory a naše přátelstvo  po  předchozím  ohlášení  konat v rádelské kapli  a sice tak, že jmenovaných 19 mší v průběhu roku, pokud to nebude o  nedělích a svátcích,  tak přinejmenším  ve všedních  týdenních dnech, a pak také budou odslouženy v Rádle, pokud v Rychnově budou alespoň dva kněží.

Zamýšlených 19 služeb božích  pokud připadnou na neděli nebo svátek,  se mají skládat z tiché mše  s propuštěním intence, exhorty  nebo křesťanského učení a modlením „Otčenáš   a Ave“ za fundátory, pokud ale připadnou na všední den, jak už bylo shora poznamenáno,  z ohlášené tiché mše  za nás fundátory a naše přátelstvo . Za každou takovou mši ať o neděli svátku nebo ve  všední den  se dá:
a) rychnovskému beneficiátu za ohlášení , odsloužení a za cestu:		1 zl  36 kr-
b) rádelskému učiteli za doprovod  mešní písně na varhany			         12 kr
c),rádelské kapli za víno a svíčky 						           9 kr
d) kostelníkovi za zvonění a obsluhu						           8 kr
 e) ministrantům								           1 6/19 kr.
		dohromady							2 zl     6 6/19 kr 

což v 19 případech obnáší 40 zl. k.m.
Dny, které si obzvláště přejeme  zohlednit, jsou svátek sv.Josefa, sv. Augustina , sv.Barbory a 11. únor.
str. 156
Ke krytí této nadace věnujeme 5% státní obligace v obnosu osm set zlatých v konv. měně  
( 800 zl.k.m.) které mohou být vinkulovány  na jméno nadace  pro rádelskou kapli.

Pokud by se v Rádle někdy  měla zřídit vlastní fara,  pak místo rychnovského vstupuje v užitek z nadace  a v její povinnosti  rádelský duchovní.

Ostatně prosíme, aby tato nadace  byla přijata a zřízení  příslušné nadační listiny  co nejdříve  mohlo být obstaráno, přičemž my  s ohledem na okolnost, že procentuelní výnos  darovaných státních obligací podle kuponu od 1. ledna  roku 1858, u dvou dokonce už od 1. října 1857 běží, výslovně podmiňujeme, aby řečených 19 mší už od počátku roku 1858 bylo konáno a odměňováno, proti čemuž se zavazujeme, nést náklady na realizaci této nadace.
	Rádlo, 2. ledna 1858		Josef Demuth, fundátor
					Barb. Hübner, fundátorka
										 pag. 204
Tento návrh  nebyl přirozeně, pro v něm obsažené klausule , které jsem   kvůli  zamezení převelkého  zatížení  rychnovských duchovních  záměrně  vložil, Barbaře Hübnerové zcela vhod, takže se čistopis  příslušné nadační listiny  zpožďoval. Protože jsem ale od  vložených podmínek neustoupil,  podrobila se konečně spolufundátorka a nadační listina byla ( ovšem nekolkovaná), spolu s farní akceptací z 24. června 1858 č. 154, doručena nejd. konsistoři.

Tentokrát se mohlo doufat,  že záležitost této nadace bude rychle pokračovat, byl tu ale jiný případ,než u nadace A.M. Müllerové.Tady byl nadační obnos už v ruce,  a k tomu v c.k. státních dluhopisech, které jednoduše byly poslány k vinkulaci  a pak ihned se mohla navrhnout nadační listina.

Ale jak jsem byl trpce zklamán,  Snad měl sl .patronátní úřad  tentokrát bez prodlení  obligace k obstarání  vinkulování odeslat c.k. okresnímu úřadu v Jablonci (už 5. ledna 1858 č. 10) a ty byly 4. února 1858 pod č. 196 dále poslány krajskému úřadu. Tu se ale ztratila stopa.
Léta utíkala  a žádná vinkulovaná obligace nepřišla, ačkoli jinak byla vinkulace hotová během čtvrt roku. Všechno moje mnohostranné urgování  nic nepomohlo. Obligace jakoby spadly do studně a byly ztraceny.
Teprve 17. dubna 1863 ( tedy po 5 letech a 2 ½ měsíci) došly vinkulované státní dluhopisy  pod č. 89621 z 1. ledna 1863 per 800 zl.k.m. od c.k. krajského představeného k c.k. okresnímu úřadu v Jablonci , který je 22. dubna 1863 č. 2321 zaslal patronátnímu úřadu.

Během této dlouhé doby museli jsme kvůli cti  konat bohoslužby a mše sv., jako kdyby už
str. 157 
nadace byla v platnosti.  Remunerace za mnoho let  došla teprve 27. května 1865.

Dosud ( začátek roku 1865)  není ale návrh nadační listiny  sepsán, ačkoliv jsem  u sl.patronátního úřadu  opakovaně na to naléhal.  Finalizaci této doplňovací nadace poznamenám později, pokud budu ještě živ.

(Nadační listina  byla 10. září 1867 zřízena. Viz pag. 118 – 121)
		-------------------
V zimě z roku 1857 na 1858 onemocněl rádelský učitel Franz Ruffer  v důsledku nezdravého, vlhkého  a  studeného bytu. docela vážně na dnu a musel 6 týdnů  ležet v posteli. Tu se jednalo o výpomoc ve dvojím ohledu.
											pag.205
Jelikož se tenkrát v Rychnově  v zimě vyučovalo jen polodenně, přičemž  učitel dopoledne  byl zaměstnán vyšší třídou a pomocník odpoledne  s nižší třídou,  tak se přikročilo k opatření, že rychnovský podučitel  Franz Adam  ráno odcházel do Rádla. Zároveň jsem požádal 10. února 1858. č. 52 pro  učitele Fr. Ruffera  c.k. místodržitelství o podporu,  načež mu bylo ze školního fondu  povoleno 30 zl. k.m., které se částečně použily na krytí výloh  na výpomoc.
			-------------------
			 Nový postní kříž a nové praporce v rádle
Dosud  mělo Rádlo jen papírový postní kříž který se připevňoval na modrý  závěs hlavního oltáře. Tato chudoba pohnula  Antona Langa, sedláka v Rádle  č. 193 ( téhož, který už v roce 1855 společně s Josefem Demuthem , sedlákem  v Rádle. č- 109, opatřil dva nové kostelní praporce z rudého sukna  na rádelské svátky a později se  ukázal jako  obzvláštní dobrodinec rádelské kaple ) že nechal namalovat . u rychnovského  malíře  Ign. Müllera  řádný kříž  na plechu  Ten stál 9 zl.k.m. a byl   na popeleční středu  roku 1858  t.j. 17. února , umístěn na rádelském hlavním oltáři ; od té doby  se stále používá v postní době.
				--------------------
Obyvatelé Dobré Vody jsou proto, aby dostali zvon na Ave.
V první polovině  ledna 1857 objevili se dva obyvatelé z Dobré Vody na zdejší faře  a vypověděli následující:
Dne 26. dubna 1848 zesnulý, bezdětný Wenzl Hübner , chalupník v Dobré Vodě –Kokoníně č. 318 měl už delší dobu před svou smrtí záměr, ke cti boží  a k chvále  nejblahoslavenější panenské matky Marie  zřídit na svém domě zvon na klekání,  a opatřil na to už potřebné dříví. Při těchto přípravách onemocněl a vyjádřil se  k  sousedům, kteří ho navštěvovali,  jmenovitě Josefovi Ullrichovi z Rychnova č. 329 a Janu Mikoláši Peukertovi z Dobré Vody č. 74, jak velice mu na tom záleží, aby se pořídil zvon na klekání. Mezi jiným se před těmito svědky vyjádřil, že jeho žena by měla, pokud by nyní zemřel,  prodat
str. 158
jednu z jeho krav ve stáji  a za výtěžek  opatřit zvon na Ave. Zároveň prosil  jmenované svědky, aby dozírali na splnění jeho přání.
										pag.206
Mezitím  se stav Wenzla Hübnera natolik zhoršil, aniž by  mohl udělat písemnou poslední vůli    že když se úřední osoby  dostavily kvůli  sepsání písemného testamentu, nebyl už při smyslech a v krátké době nato zemřel.

Když nastala smrt,  sdělili  jmenovaní svědkové   projev poslední vůle zesnulého do protokolu  a oznámili věc  u tehdejšího rychnovského faráře  P. Franze Neubera.- „ Ale doteď se nic  v té věci nestalo, a vdova po Wenzelu Hübnerovi , stejně jako ostatní smějící se dědicové, nechtějí o zvonu na klekání nic  vědět. .Cítíme se  tlačeni svědomím , abychom o tom znovu udělali udání a jsme  ochotni , správnost naší výpovědi  v nutném případě  potvrdit přísahou  u soudu“

To byla přirozeně stará historie , od jejíhož  ohřívání se nedalo čekat mnoho úspěchů. Protože ale dobrovodští prosili velice  naléhavě, abych se této věci ujal,  a zvon na klekání tam byl skutečně  žádoucí,  a p.P.Ullmann , který Wenzela Hübnera vícekrát  zaopatřil a mnohokrát v nemoci navštívil,  potvrdil výpovědi dobrovodských  jako pravdivé,  tak jsem  obeslal vdovu k sobě 	abych  s ní promluvil.								
Ta ale předstírala chorobu a poslala  jednu z její přízně, která ale neuměla dát žádné uspokojivé informace,

To  ukazovalo na to, že sotva lze od vdovy očekávat dobrou vůli.  Informoval jsem o tom   nejd. biskupskou konsistoř,  aby v této záležitosti  se přimluvila  u c.k. okresního úřadu. To ale nevzalo věc příliš vážně protože dlouho nebylo slyšet o nějakém výsledku. Konečně mi došel následující přípis:
										Č. 1373
	Liberecký 	vikariátní úřade !
Následkem  předloženého oznámení z 5. března t.r. č. 92, které podal  farní úřad v Rychnově s datem 11. března  t.r  č.69, které se týkalo  zmocnění Wenzela Hübnera k opatření  Ave-zvonu  v místě Dobrá Voda , obrátila se    bisk.konsistoř  dnešního dne na c.k. místodržitelství , aby v této záležitosti. intervencí u pozůstalostního úřadu  pokud možno po dobrém  se docílilo,  co kvůli nedostatku  zákonných formalit  ohledně onoho zbožného odkazu  přísnou právní cestou  nebylo splnitelné. 
O tom je třeba uvědomiti  jmenovaný farní úřad .
Litoměřice,  z biskupské konsistoře  17. června 1858
	Wenzel Kara v.r.			Philipp Degel
	bisk. generál.vikář			konsist. rada,ředitel kanceláře

str. 159
Zda tato „Intervence přátelskou cestou “ se někdy bude konat, není zde dále známo a i pokud se bude konat, sotva povede k cíli.
			-------------------
	Sekundice  litoměřického kapitulního děkana  P.W.Kary
Dne 23. dubna  1858 oslavil  náš velectěný  pan P. Wenzl Kara -rodák z Boleslavi- v litoměřickém kapitolním chrámu  své 50 leté kněžské jubileum , při kteréžto příležitosti  Jeho  bisk. milost  nejd. p. ordinář  mu udělil  hodnost  biskupského generálního vikáře  a sv. otec hodnost papežského komořího.
			------------
		Sanktusový zvon dostal  puklinu
 Stejný případ, který popsal P. Neuber  na pag. 127 Pamětní knihy u roku 1828, se stal r. 1855 zase. Stolice sanktusového zvonu na otevřené zvonici  na farním kostele byla shnilá, takže knížecí stavební inženýr  Frant. Havlina  z Českého Dubu  jak na pag. 179 jsem zmínil,  dne 25. března mimo jiné opravy viděl se nucena  určit také sanktusovou věžičku  jako nutně potřebnou . Jelikož ale  prováděním oprav ,se  jako obvykle   vleklo,  stalo se, že  příslušná stolice  se nakláněla na stranu stále více  a sanktusový zvon  se dotýkal  trámu , takže  15. října 1856 při zvonění pukl. –To nebylo malé leknutí.-

Přece ale jsme se utěšovali, že puklina , pokud bude malá,  se bude moci  vypilovat  a zvon svůj jasný tón  znovu dostane.  Dne 21. října 1856 jsem o této nehodě informoval patronátní úřad  a poprosil jsem  o souhlas  uhrazení nákladů za opravu. Zdejší zámečník  Anton Peukert  z č. 272 obstaral
											pag. 208
nato  vypilování zvonu a na jaře 1857 když byla hotová oprava zvonice,  byl zvon znovu zavěšen  aby 16. května , poté co mlčel 7 měsíců, znovu poprvé  zazvonil.  Ale slyšte!  jasný pronikavý tón  je pryč, je slyšet sotva na polovinu dřívější vzdálenosti.-
Tak to nemůže zůstat, mínili  mnozí a už přišli jedni a nabízeli příspěvky, když bude sanktusový zvon přelit.

Nabídky byly s radostí  přijaty., aby se  ve své době  využily. Plné ruce  práce  byly   s vnitřní výzdobou kostela,  a se sháněním k tomu potřebných peněz, než abych také mohl opatřit přelití zvonu.  Když ale bylo po biskupské vizitaci a také moje lázeňská cesta byla  za mnou,  a přišel nový P.kaplan  ,napsal jsem pražskému  dvornímu zvonolijci Karlu Bellmanovi o informace ohledně přelití zvonu., nechal jsem v polovině  února 1858 zvon z věžičky sejmout a poslal jsem ho do Prahy.
str.160
Viz pag. 22 I.díl:Starý chybný nápis  hrubě ulitými písmeny zněl, jak  také far. Neuber  udává, následovně:

„Odlil mě  Nikolaus Loew v Praze roku 1715“., ( mělo být 1813)  {mělo být asi 1713}
podtím
„Davit Krause , vrchní rychtář v Rádle tento zvonek ke cti  Boha a sv. Václava  nechal rychnovskému kostelu udělat v roce 1713.“

Zatímco se nyní dobrovolné příspěvky , z nichž měly být uhrazeny náklady na přelití , množily, požádal jsem 19. února 1858 č. 63 u nejd. ordinariátu v Litoměřicích o plnou moc k vysvěcení  nového zvonu.
Dne 24. bžezna  přišel zvon v nové, ještě hezčí formě z Prahy opět  do Rychnova. Nesl nápis, ,který jsem témuž zvonolijci  dal,  a sice:
„ Kdysi  onoho roku 1713 za třetího faráře rychnovského Vita Vettera dal David Kraus, představený rádelský, pro kostel v Rychnově  v Praze Mikulášem Loewem ulitý  a dne 8. dubna 1714 nejjasnějším. p. Danielem Josefem, biskupem Tyberiadským posvěcený zvon, - nyní  v roce 1858 za faráře rychnovského XIII. P. Ant. Felgera  k poctě všemohoucího Boha a bohorodičky Panny  počaté bez hříchu , sbírkou farníků  rychnovských na náklady v Praze přelit Karlem Bellmanem.
										pag. 209	
Zvon doprovázelo psaní Bellmanovo obsahující účet:

   starý zvon podle cedule z  městské váhy pražské        93 liber
   rozlití ohněm					        8 liber
   mzdy za lití zbýv. 				                  87 liber po 26 kr       37 zl. 42 kr. 
   přídavek na nový kov 			                    4 libry  po 1zl24kr   5 zl  36
   váha  nového zvonu podle cedule z  měst.váhy	      91 liber
   za nové železné srdce s řemenem						       4 zl
   za dopravu 									       1  zl.30 k
								celkem                48 zl. 48kr.km.

Tento obnos byl 25. března  1858 poslán Bellmanovi. Vedlejší výdaje za dopravu atd.obnášely 6 zl. 12 kr..k.m., takže celkem přelití stálo 55 zl.   Nový zvon je, jak je vidět, o 2 libry lehčí než starý.

A nyní  jsem dělal přípravy na vysvěcení zvonu, k čemuž mi mezitím došlo sl. ordin. povolení Na velikonoční neděli  bylo z kazatelny  oznámeno vysvěcení na příští den  Na velikonoční pondělí  samotné, tj. 5., dubna 1858, před hlavní mší sv.  byl  věnci ze skleněných perel  a  tkanicemi slavnostně ozdobený zvon vyzdvižen na nosítka na  faře  a šest rychnovských dívek z opakovací školy  s předvojem  školní mládeže  s církevními praporci přenesen do farního kostela  a postaven na postranní oltář vedle křtitelnice.
str. 161
Těch  6 bíle oděné nosičky byly:
 Franziska Hofmann, dcera sedláka  z č. 85
	 Klara   Sammel, dcera sedláka č. 32
;	 Franziska  Schäffel, dcera výrobce dóz č. 187
	 Anna Neudek, dcera malíře č. 190
	 Franziska Maschke, dcera sedláka,. č. 23
	Maria Sense, dcera mlynáře, č. 29

Nyní vstoupil jsem na kazatelnu a držel jsem slavnostní řeč. Pak, podle předpisů rituálu  stoje u křtitelnice,  za asistence p. kaplanů jsem  vysvětil zvon  a uzavřel jsem slavnostní akt slovy:

          „Podle  mně udělené biskupské plné moci  dávám ti jméno „Marie“ a světím Tě ve jménu  Boha a k oslavě neposkvrněného početí  Panny a matky boží (Marie) ve jménu nejsvětější Trojice, Otce, Syna i Ducha svatého Amen“.

Po ukončeném svěcení  odnesly dívky zvon  do sakristie, kde byl převzat kostelníkem a jeho pomocníkem , aby byl co nejdříve dán na své místo. Při proměnění  v následující mši sv. se ponejprv rozezněl. Všichni naslouchali jeho tónu, všichni byli spokojeni, ačkoliv se tu a tam   ozvaly hlasy, které starému  zvonu , co se týče bohatosti  zvuku, dávaly přednost.- Tak skončil k všeobecné radosti  zřídka se vyskytující a  povznášející svátek.

Asi 14 dní nato poslal p. Karel Bellmann vedle potvrzení řádného příjmu  předaných mu peněz následující listinu, jejíž originál je uchováván ve zdejším archivu ve fasciklu „Memorabilia special“
      
		Hieronymus Josefus Zeidler,
opat  svatého a kanovnického   řádu Premonstrátů  strahovských v Praze na hoře Sionu , svaté teologie  AA.LL.a filosofie doktor, slavného království  českého prelát,  všem a každému, kterých se to týká nebo  se to dozvědí, tímto naším listem  sdělujeme, a potvrzujeme, že zvon o váze devadesát jedna liber  ozdobený obrazem Marie neposkvrněně počaté s nápisem „

„Kdysi  r. 1715  za třetího faráře rychnovského  Vita Vettera  za éry Davida Krause, představeného  rádelského pro kostel v Rychnově  v Praze Mikulášem Loewem ulitý a dne 8.dubna 1714 nejdůst. p. Danielem Josefem , biskupem Tiberiadským  vysvěcený, nyní r. 1858 za faráře rychnovského XVIII P. Antonína Felgera  ke cti  Boha všemohoucího a  božské Panny počaté bez hříchu  na náklad farníků rychnovských  přelitý  Karlem Bellmanem“
str. 162									pag. 211
určený k svatému účelu farnímu kostelu v Rychnově , biskupství  královéhradeckého , vikariátu rychnovskému  dne 16. března  roku spásy tisícího osmistého a padesátého osmého  podle ritu a předpisů svaté římsko-katolické církve  námi v kostele sionském před  hlavním oltářem  ke cti shorařečené blahoslavené P. Marie , počaté bez hříchu podle ritu a slavnostně jsem  vysvětil.
Na důkaz víry jsem tento list vlastní rukou podepsal a dali připevnitit  opatskou pečeť 
   Praha, na vrchu Sion,  v královské strahovské kanonii, dne 15. dubna 1858
     L.S-     		Hieronymus, v.r.  opat.

To bylo pro nás velké překvapení, že zvon byl už  vysvěcen , dříve než dorazil do Rychnova a následkem toho byl dvakrát vysvěcen.  tento omyl se stal takto:

Bezprostředně nato,  kdy byl starý zvon poslán do Prahy k přelití, požádal  jsem v Litoměřicích o povolení  vysvěcení.  Nyní  poznamenal Bellmann v jednom ze svých dopisů, že vysvěcení by se mohlo konat v Praze, jen je třeba udat přesně diecézi a vikariát a sdělit mu to.  Jelikož jsem ale k vysvěcení zde ve farnosti dělali přípravy,  neposlali jsme Bellmannovi žádné další  připomenutí kvůli svěcení a on , aniž by se dále dotázal, nazdařbůh  náš zvon  ( pravděpodobně ještě s jiným) na Strahově nechal vysvětit a napsat  o tom listinu.

Ta musela pochopitelně dopadnout chybně, neboť  mysleli, že se jedná o „soukenický“ Rychnov v královéhradecké diecézi. Jedno slůvko v Bellmannově účtu nás  přirozeně mohlo upozornit, stálo tam „za dovoz  ke svěcení“- toto slovo bylo ale velice těžko k přečtení a my jsme ho ve spěchu přehlédli.- Nyní  chyba se stala, ale bona fide, a tak věříme, že dvojnásobné požehnání našeho zvonu nebude ke škodě. a  újmě 
			---------							 pag. 212
Rok 1858 byl zase jubilejním rokem. – O podnětu k tomuto jubileu bylo v rychnovském farním kostele z kazatelny na Bílou sobotu, tj. 14. dubna 1858 oznámeno následující:

Od pradávna zbožné mínění,sv. církve,o neposkvrněném početí  nejblahoslavenější  Panny a matky boží Marie  se stalo článkem víry pro každého  katolického křesťana ,  stal se – snad na přímluvu Marie- znatelným  důležitý duchovní rozmach v katolické církvi. Zvýšená zbožná horlivost v katolickém křesťanstvu  se nemůže zapřít, o čemž  svědčí  loňské pouti do Maria Zell, jichž se zúčastnily tisíce  zbožných věřících, mezi nimi biskupové, knížata a celá císařská rodina.
str. 163
Denně se množily přestupy na katolickou víru, odevšad se oznamoval zbožný smysl pro okrášlení  božích stánků, a s radostí bylo pozorováno, jak se všude  věřící  úže  připojují ke svým duchovnímu pastýřům a spojují se s nimi k bohulibému dílu.
Tuto útěšnou zkušenost  udělal také v minulém roce  náměstek  Ježíše Krista  na zemi, svatý otec  papež Pius  IX, který na své pouti  do Loretta  získal tolik  důkazů  jemné  lásky  a vnitřní  odevzdanosti svaté církvi  od  obyvatel církevního státu, kteří  ještě před několika lety byli kořistí  bezbožných svůdců , že  se rozhodl , jako díkůvzdání za tuto přeměnu  a za tím účelem, aby  sv. katolická církev  jako nevěsta Kristova  ještě dále  krásně rozkvétala, vypsat odpustkovou pobožnost  ve formě jubilea  pro celé křesťanstvo která v naší diecézi  podle nařízení  nejd. p. biskupa  se bude konat v průběhu této velikonoční doby  a má trvat 4 týdny.

K tomu se vztahující biskupský pastýřský list  byl dnes čten ze všech kazatelen  v  biskupském obvodu  a zní následovně ( doslovné znění pastýřského listu) - načež
 Jak je patrné z přečteného pastýřského listu ,  začne  odpustková pobožnost  příští sobotu (17. dubna) po předchozím slavnostním zvonění  v 6 hod. večer  slavnostním požehnáním  a na následující  neděli, jako o prvním dni  jubilea nejsvětější  svátost , zůstane vystavena po celý den   k zbožné  pobožnosti , k čemuž  ať se  dostaví věřící v hojném počtu do kostela.
										 pag. 213
Hodina modlení  pro všechny řádné žáky a  žáky opakovacích  kursů farnosti je ode dneška  po 8 dnů  od ½ 3 do 4 hodin  odpoledne.
Dny, kdy se budou konat  3 jubilejní procesí bude vždy předem ohlášeno

O druhé neděli po velikonocích  (18., dubna 1858 )  bylo sděleno následující:

Dnes  zůstává nejsvětější svátost  od ranní mše  k zbožnému  uctívání vystavena  po celý den do 6 hodin večer , načež následuje večerní pobožnost  a sváteční den bude zakončen sv. požehnáním.

Aby nejsvětější svátost  zvláště o poledni nebyla bez zbožných   modlících se,  žádají  se počestní členové Paulánského bratrstva , pokud jim bude možno,  aby své hodiny modlení  drželi mezi 12 a 2 hodinou.

Jelikož v době milosti, začínající dnešního dne a  trvající až do 6 neděle po velikonocích (16. května 1858)  bude možno získat  úplné odpustky, připomíná se věřícím v Pánu,  aby  tuto příležitost  využili , tím spíše, že je nyní velikonoční čas, kdy beztak každý křesťan  je zavázán ke zpovědi a přichází k přijímání nejsvětější svátosti .
str. 164
Kdo ale chce být účasten  dokonalých odpustků, musí:
a)	během sv. milostivé doby  pobožně přijmout sv. svátosti pokání a oltáře  podle  příslušné přípravy  

 b)  musí během trvání  čtyřtýdenního jubilea  mimo dobu  obvyklých slavnostních bohoslužeb  třikrát navštívit vlastní farní kostel   nebo jednu ze dvou určených stanic  a přitom  se pomodlit tři božské ctnosti  „viru, naději a lásku “ , 5 otčenášů  a zdrávasů,  vedle  apoštolského vyznání víry,  a sice  za  zvýšení svaté církve, za mír mezi křesťanskými knížaty a za obrácení nevěřících a hříšníků.
 
c)	 kromě už církví předepsaných postů ještě o třech sobotách  si  dát újmu  na jídle

d)	udělat jakoukoli věc tělesného nebo duchovního milosrdenství

Jako stanice  ke zbožné návštěvě byly vedle našeho farního kostela  určeny rádelská kaple a  kříž na pelíkovické cestě.

Aby zbožní věřící měli příležitost projevit svou zbožnost,  byly jak farní  kostel, tak rádelská kaple  od 7 do 10 hod dopoledne otevřeny a duchovenstvo bylo připraveno, každý den před a po mši sv. přijímat sv. zpověď.

Ona 3 jubilejní procesí  se konala 
a)	třetí  neděli po velikonocích  tj. 25. dubna  do Pulečného ke kříži u školy 
b)	čtvrtou neděli  po velikonocích, tj. 2. května  do rádelské kaple
c)	šestou neděli  po velikonocích (zároveň na sv. Jana Nepomuckého) nerve k soše Janově  u zdejší školy, pak ke kříži na pelíkovické cestě.

V tomto dni byl zároveň konec jubilea, které   bylo večer zakončeno  s Te Deum laudamus a sv požehnáním 

    Nové  oltáře Božího těla  v Rychnově 1858 a 1859
Oltáře Božího těla, které jsem při svém nástupu nalezl,  byly tak chudé  a 50. letým používáním  už tak shnilé a  nevzhledné, že se člověk formálně musel stydět znovu je postavit. To bylo příčinou, proč jsem roku 1857 je nenechal  už postavit  a proč  procesí na Boží Tělo se konalo jen uvnitř kostela.

Tak to ale nemohlo jít dál. Bylo třeba se poradit. Ale čtyři  úplně nové, řádné oltáře stojí mnoho peněz. Kde je vzít?
Těch 5 kmenů dříví, které mi každoročně jako deputát  byly přikázány z farského lesa, jsem nikdy nespotřeboval jako palivové dříví. ale nechal jsem   pokaždé  z nich udělat buď šindele,  většinou
str. 165
ale rozřezat na prkna. Tak jsem měl  za těch pět let slušnou zásobu prken , takže jsem jimi mohl pokrýt   humno ve stodole a v kůlně na dřevo. 
Ty měly pomoci nejméně na dva oltáře.  V ostatním jsem se chtěl  znovu spolehnout na vzbuzeného dobrého ducha  farnosti  a o tomto stavu jsem držel  ( zároveň abych podnítil přelití sanktusového zvonu) o první neděli  po Zjevení Páně  t.j. 10. ledna 1858 při ranní mši svaté  nad textem Luk..2,49 „ Nevíte, že já se s věcmi, které se týkají mého otce, musím zabývat!“{Zdaliž jste nevěděli,  že v těch věcech, kteréž jsou otce mého, musím já býti?}  přednášku ke shromážděné farní  obci.
											pag. 215
Mluvil jsem přibližně toto:
První neděle po Zjevení Páně byla před 2. lety pro nás všechny, pro Vás, moje milé děti a pro mě , vašeho duchovního pastýře   velice smutným  dnem. Jak si vzpomínáte, byl dva dny předtím  náš farní kostel vyloupen a znesvěcen.
Jaký div, že jsme v následujícím  nedělním  shromáždění lomili rukama   a hořekovali,  a z  příšerného zpustošení  svatého místa jsme  v našich duších   pociťovali hořkou bolest.Ano, byl to skutečně smutný den.  Zachovej Bůh každý kostel a každou farnost před takovým dnem!
A přece,  kdo by neměl  podivné cesty božské  prozřetelnosti v pokoře prosit , přece uměl pán to špatné obrátit k dobrému,  prokletíhodný zločin kostelního zloděje  obrátit nám ku prospěchu , a odškodnit nás za každý  den  smutku stovkami dnů radosti. Ano, člověk  může směle říci,  že náš kostel by se bez té krádeže nestal tím, čím je .
Což se od tohoto  smutného dne  svaté nadšení, zápal pro  čest a okrasu domu božího  se nezmocnily myslí celé farnosti? Proběhl od onoho dne  jediný  církevní svátek, aniž by  byl zkrášlen novým darem?  Srovnejte jen náš farní kostel  dnes se stavem , v němž se ještě před dvěma lety nacházel Co všechno je od těch dob na oltářích,  obrazech, na oděvech, na svatých nádobách, na kazatelně, varhanách a kůru , dokonce na hřbitově a zvnějšku na kostele krásnějšího a boha hodnějšího? Není od té doby náš farní kostel, za který jsme se předtím tak řečeno ,museli stydět, nestal se naší ctí naší pýchou, naší slávou? Neobdivují ho místní i přespolní? Copak nejsou církevní svátky, které  v něm slavíme, od té doby přitažlivější  a  více povznášející? Nemusel  náš nejvyšší pastýř a  biskup, který  v roce viděl už řadu hezkých kostelů,  při své nejnovější návštěvě  uznat,  že je málo venkovských obcí,  které mají tak důstojný  kostel jako my?- a on při svém příchodu  v něj myslel, že to snad ani není ten kostel, který viděl před 16. lety. A tato proměna, to vše v krátkém čase  2 let. . To učinil Pán,  a je to  podivuhodné v našich očích.
										 pag. 216
Když je matka  jedním svým dítětem silně zarmoucena  a je  uražena , pak se ostatní dobré děti snaží, aby jí utrpěné  příkoří neobyčejným a mimořádným 
str. 166 
důkazem lásky jí opatřit náhradu. a co se jednou zlomilo, hledí druzí  zvýšenou  věrností, láskou, a  příchylností  odplatit. 
Tak tomu bylo také po kostelní loupeži. Co jedno   nepodařené, na Boha zapomenuvší dítě matce církvi  udělalo, hleděla celá farnost ,  bohatí i chudí , velcí i malí, důkazy lásky  a příchylnosti k církvi   odpykat, a tak nyní je farní kostel v takovém stavu,. ve kterém ho my i naší přátelé vidíme.

A to všechno se , milé děti,   stalo skrze vás! Jak vás musí toto vědomí těšit,  o co milejší a dražší je vám od té doby  tento farní kostel. A co by ještě mohlo být,  kdyby  všichni ve farnosti , kteří mohou něco udělat,  se semknuli  a také svou  bystrostí přispěli?

A, milí dobrodinci církve, kteří jste sami podstatně přispěli  řekněte, zda  to  cítíte,  zda vás dar tíží, zda je vám líto, co jste ke cti Boží udělali?  Jistěže ne! – Naopak, vaše radost  nad dobrým dílem,které jste udělali, je dodnes  nezarmoucená, a požehnání boží  k vám od té doby připlynulo bohatěji; jak se také nedá  popřít že od 2 let,  co pro kostel bylo podstatné uděláno,  také boží požehnání na vás spočívá, vše dobře   postupuje,  nouze a chudoba se zmenšily, práce a výdělky  se zvětšily,  a na tomto požehnání , který zbožní požívají z nebe,  se podílejí i  ti, kdo  toho nejsou hodni  a  zapomínají na boha. 

Stalo se ,mnohé,  to se nedá popřít,  vidíme to na vlastní oči. Ale nesmíme  zůstat stát na cestě,  a nechat své nadšení vychladnout. Láska k bohu a církvi nás musí pohánět dále vpřed.

Přicházím dnes  s novým návrhem. Jsem k tomu osmělen   mnohými z vás., kteří mě požádali, abych tu věc  podnítil.

a)	týká se to puklého srdce zvonu ( před 145 lety rádelským vrchním rychtářem Davidem Krausem  darovaného kostelu)- Není dobře slyšet, jeho tón je  teplejší. Měl by být přelit,  dotázal jsem se u pražského zvonolijce. Mohlo by to stát  na 60 zl.
pag. 217
Velká suma,  kdyby to jen někteří měli sehnat, nebo kdyby nebyla dobrá vůle.  ale  malá suma,  když je dobrá vůle  a mnozí se  dají dohromady. Když mohl jedinec ten zvon opatřit,  tak snad celá farnost  dokáže pouhé přelití.

b) Oltáře na Boží tělo – ty jsou už tak zchátralé, poškozené a  prohnilé. , že je nemůžeme postavit. –Zde ale  mám tuto myšlenku že tak jako jinde- jednotlivé obce  mají své oltáře-tak také tu věc bychom u nás zavedli- na př.Rychnov dva, Pulečný jeden,  ostatní  malé  přifařené obce  si vezmou na starost čtvrtý oltář.
str.167
V nejhorším případě  věděl bych o jednom dobrodinci, který by  potřebná prkna  mohl dodat.
A rád  dělám  návrh, že tentokrát mužské pohlaví  farnosti nebude   ho chtít přijmout.
Vše co bylo – s několika výjimkami- dosud uděláno,  stalo se díky zbožnému ženskému pohlaví  , dívkám , ženám  a vdovám .Obnáší mnoho set zlatých, co ony  vydaly.
Mužskému pohlaví se říká silnější : nyní se má ukázat, že je také silnější v lásce k Bohu  a v horlivosti  pro zkrášlení  božího stánku  

A jak to má být, když podnícená věc má se dovést  ke konci, se sbírkami  příspěvků?Má se chodit dům od domu?  V námaze to není. Tu jsme chtěli rádi sami podstoupit.  Ale mnohým jsme přišli nezváni , bylo to z poloviny nucení,  a  mají  to být dobrovolné dary, jinak v tom není žádná zásluha, a milý bůh by to ani tak nebral.
Tedy přines, co kdo přinést chceš, hodně nebo málo,  na faru, nebo to  pošli, bude  to přijato s díkem a bude to vyúčtováno.  Tam , kde se 2-3 sousedé spojí k dobrému dílu, mohou své dary spojit a odvést společně.

A tím  jsem splnil svou úlohu. Přemýšlejte o věci, ale ne dlouho.; neboť  to znamená kout 
											pag. 218
železo, dokud je žhavé.; ne dlouho, aby se nám nestalo to co u márnice, kde jsme také dlouho přemýšleli  a ze samého přemýšlení  a z nedostatku  svornosti  ta věc se nevyřešila..

Nenechte  se také pomýlit  řečmi. A nebudou chybět.  a budou s tím začínat ti, kdož jsou nepřáteli všeho dobrého a chvalitebného, a kteří ještě nikdy nic nedali a nikdy nedají.. Ostatně  má dobrá věc řeči,  samy zlé řeči   se neštítí.. Co dobrého se ve světě stalo, aniž by  o tom nebyly řeči? Přece!  věc, která nevydrží řečí,  stojí na slabých nohou. Proto se ani já řečí nebojím., neboť  copak nevíte, že  se musím zabývat věcmi, které se týkají mého a vašeho   nebeského  otce  ?!

Často se říká tu a tam:  U nás by se mohlo mnohé  udělat,  a mohlo by se  to a to potřebné a krásné docílit, kdyby  duchovní věc podnítil  a  chtěl se postavit  do čela  podniku a je to zpravidla pravda.

Nuže  nic  jsem neopomenul a  dnes  přednáším návrh, co je třeba dělat.  Ostatně  když se věc nepodaří, nebudu  se trápit,  ale pomyslím, že nebyla dobrá vůle , aby se to podařilo,  a že nejsme hodni  slávy,  kterou nám to a ono dobylo- a Bůh si to  později vynahradí. Pokud se to ale podaří, pak vím, že  toho nebudete litovat . ale budete se radovat, a přinese stonásobné požehnání. A tak tedy Bůh pomáhej! Amen.
str. 168
Tato výzva nebyla žádným voláním na poušti.Znovu se  osvědčila obětavost . Tak jsem zadal pulečenskému truhláři  Josefu Masopustovi    objednávku, předběžně na  2  oltáře na Boží Tělo   v gotické formě  podle vzoru  středověkých  křídlových oltářů  a dal jsem mu k disposici mojí zásobu dřeva ..Ozdobení oltářů jsem objednal  u malíře Ign. Müllera a potah  rudou látkou obstaral  rychnovský krejčí  Leopold Hofrichter.Koncem května bylo všechno  dokončeno  a tak jsme mohli  nové dva oltáře  k veliké radosti  farnosti  na Boží Tělo, tj. 3. června  1858 poprvé použít.
										pag. 219
Druhé dva oltáře měly přijít na řadu příští rok, a protože  zároveň byly potřebí pro  2 boční oltáře ( ony  vně presbyteře) dřevěná podia,  vyžádal jsem si   10. dubna 1858 č. 90 od sl. patron. úřadu  k tomu 5 kmenů z kostelního lesa , což bylo povoleno.  Podia byla udělána ještě v průběhu  roku 1858 , kdežto  ty poslední 2 oltáře k Božímu Tělu  až na jaře 1859 a byly použity o svátku Božího Těla  tj. 23. června 1859 poprvé. Tak bylo zase s Boží pomocí odpomoženo od nejnaléhavějších potřeb.

Nepočítaje prkna  a jinou dřevařskou práci, zaplatil jsem  za 4 nové oltáře k Božímu ¨Tělu 
	truhláři					144 zl.   28 kr.k.m.
	malíři 					  15 zl.    
	krejčímu za látku a  práci		   10 zl.  32 kr..k.m.
			dohromady 		 170 zl. k.m.

Všechno to bylo získáno ze zbožných příspěvků  a zůstal malý zbytek  3 zl. 27 kr.k.m., který se mohl použít v průběhu  roku 1859.
			----------------------
Na podání, učiněné bisk. konsistoři  7. dubna 1857 č. 95, zmíněné na pag. 33 a týkající se  udání v záležitosti poplatků za  stánky  se konalo  26. května 1857   znovu komisionelní řízení okr. úřadu  na rychnovské faře  následkem toho 9. dubna 1858 jsem dostal toto rozhodnutí.
										Č. 2928 pol.
	 Obecnímu úřadu v Rychnově !
Už v roce 1753  byl tak zvaný poplatek z krámů  pozorován jako příjem rychnovského kostela a od té doby nerušeně plynul do kostelní pokladny až do r.1852.

V roce 1852 byly ty jinak kostelem vybírané poplatky ( poplatky za stání krámu) vybírány rychnovskou obcí  a zúčtovány jako její příjem

Tento zásah do.  příjmů rychnovského kostela byl oznámením svijanského patronátního úřadu  7. února 1854, č. 214 dán na vědomí tehdejšímu libereckému okresnímu úřadu  a bylo požádáno o ochranu  kostela v záležitosti příjmů.
str. 169
V důsledku této žádosti  uskutečněné  vyšetřování a komisionelní  projednání  daly důkaz, že obec  Rychnov   nechce od  vybírání tohoto   pochybného  poplatku ze stánků  po dobrém ustoupit , ale úřední cestou  řešit.
											pag.220
Bylo ale také zjištěno,  že obec Rychnov nemůže udat  žádné udržitelné  podklady pro soudní podání ve věci  tržních stánků, častěji užívaná námitka obecního úřadu, že dřívější farář  pan  P. Schalk  obci  vybírání peněz přenechal, nelze úředně  nahlížet jako platné, neboť on  jako uživatel  rychnovského beneficia  neměl  žádné právo  nakládat s důchody kostela.

V dalším vyslovila obec domněnku,  že toto místo u kostela  , kde krámky stávají,   je v majetku obce, domněnka  je ale dostatečně vyvrácena  josefínskou fasí . Podle ní je místo  u kostela, na němž  se vybírají peníze za stánky  zřetelně k němu připsáno a účetní knihy kostela Rychnovského  od r. 1753 dokazují, že  kostel je od r. 1753 v nerušené držbě požitků z tržních stánků.

I v tom případě, že by místo, ze kterého se vybírají poplatky ze stánků bylo obecní, což se ovšem nepřipouští-má kostel právo na příjmy vydržené časem a nepotřebuje proto  nárok na dávky prokazovat.

Jeví se tedy ony vybírané platy ze stánky jako zásah do  příjmů kostela a nemůže se dále trpět.
Obecnímu úřadu byl proto další  příjem peněz ze stánků zakázán, a ta odkázána, aby od r. 1852 do nynějška vybrané platy se stánků, které podle obecních výkazů obnášejí  66 zl 16 ¾ kr.k.m.hned  odvedl do farní pokladny , což do 14 dnů má  zdejšímu úřadu prokázat.

Ostatně  je obecnímu úřadu  volno, aby své  eventuelní nároky  právní cestou uplatnil a proti  tomuto rozhodnutí  během 14 dnů.podal rekurs zdejšímu úřadu.
 	C.k. okresní úřad v Jablonci , 9. dubna 1858
					C.k. přednosta Stöckner v.r.

Přes toto rozhodnutí  nechtěl ale  rychnovský obecní úřad  nechat  své neoprávněné nároky na poplatky z krámů 	plavat
											 pag. 221
podala rekurs jak je vidět z došlého sdělení okresního úřadu z 12. května 1858 č. 126 a nejenže nazaplatila těch 66 zl. 16 ¾ kr. do kostelní pokladny , ale nedala se rušit v dalším vybírání poplatku, až konečně v měsíci červenci  1859 byl jeho rekurs zamítnut.. Tu musel přirozeně veškerý podpor  přestat.
str. 170
Teprve nyní jsem mohl vypsat  taxu  na vybírání a od 1. srpna  1859 peníze z krámů , jak bylo dříve zvykem, znovu nechat kostelníkem  vybírat. Při této příležitosti  bylo dojednáno, že za námahu  dostane  3 díl  hrubého příjmu  . Obnos, takovým způsobem vybraný činil podle kostelních účtů:
v r. 1859…….. 7 zl. 32 kr. r.m.	1860……..14zl. 35 kr	.        1861……..13zl.29 kr.
      1862	  9 zl   30 kr		1863……..10zl   45	          1864……    9zl  55 kr

 Ačkoli nyní kostel  byl znovu uveden do svých dřívějších požitků, a poplatek z krámů se mohl vybírat po celý rok a zejména o  zdejším václavském posvícení, přece bylo  získání práva  pro faráře spojeno s mnoha nepříjemnostmi a pro církevní svátek sám  spojen s zlostnými výtržnostmi.

Pomocí nových silnic se  Rychnov stal  přístupným pro  obchodníky. Místo před kostelem pro mnohé stánky nestačilo, takže byly spory a pře mezi  kramáři  o lepší místa, klepání a hřmot se ozývaly  po celou noc před svátkem.
Farář. který byl  v souvislosti se svátkem plně zaměstnán jinde,  měl nyní dělat policistu, zastávat smírčího soudce i tržní řád, a to vše bez asistence. protože obecní úřad se od té doby o  trh před kostelem nezajímal, kostelník měl co dělat v kostele,a obecní posel byl starý člověk, který i při dobrém zaplacení nemohl dělat nic nebo jen málo. Pronajmout vybírání poplatku také nešlo, protože by  se nikdo k tomu  nenašel.

O svátku samotném byl před kostelem velký nepořádek,  příchody ke kostelu přes všechny zákazy  těsné a zastavěné, boudy s podívanou  obstoupeny  lidmi , hluk  pronikal do kostela  a způsobil  mnohonásobné rušení. Jaký div,  že jsem každý nový sváteční trh   očekával s úzkostí  a nejraději bych byl všechny ty prodavače a nakupující  od  kostela vyhnal..

Jak jsem byl proto rád, když obecní představený  ( poté co Rychnov v r. 1862 dostal právo městyse a zřídil si tržiště na  obecní louce)  přišel ke mně  a jednal o  přenechání  tohoto trhu  a jeho přenesení  na louku., Brzy jsem se dohodli  a já jsem přenechal  za 5 zl.  tržní oprávnění  obci pro tento jediný případ , ovšem bez konsekvence.

Každoročně nyní přichází obecní představený před svátkem  aby se zeptal, co letos  za trh u kostela  požaduji.  Dosud ( do r. 1865) zůstalo to na těch 5 zl. r.m. , které jsou zaúčtovány při kostele. Z toho ale neplyne, - což jsem obecnímu představenému  nikdy neopomenul připomenout -, že můj nástupce  nebo patronátní úřad  by nesměli tuto sazbu zvýšit.,

Takovým způsobem má nyní farář klid, a svátek  má svůj nerušený průběh, neboť  před kostelem  už 
str. 171
není ani jediný prodavač.. Přirozeně  pyká za to kostel 4- 5. zlatými r.m. ročně, ale tato ztráta je mnohonásobně nahrazena jinými přednostmi.

Při této příležitosti  budiž zde  zmíněna jedna stabilní dřevěná bouda, která při mém příchodu sem  byla na místě  před  kostelem,  a který na můj nátlak se musela r. 1860 zbourat.

Vlastnoruční  vysvětlení, které jsem  při té příležitosti na  požádání  dosavadního vlastníka sepsal, zní:
			Vysvětlení
Už déle než 40 let  stojí na místě před rychnovským kostelem  u plotu farské zahrady  dřevěná,  asi 4 lokty dlouhá  2 ½ lokte široká  a 3 ½ .lokte vysoká bouda,  v níž  o nedělích a svátcích  v teplejších  částech roku se prodává před a po bohoslužbách galanterie.a střižní zboží. 

Tato bouda byla  v dřívějších časech  v majetku p. Antona Seidla,  malíře a domkáře v Rychnově čp 331.  Jakým právem s čí povolením  byla tato bouda zřízena na pozemku, patřícím kostelu, není prokazatelné.

Jelikož jmenovaná bouda  je zcela prohnilá a  ztrouchnivělá,a kvůli své zchátralosti stěží se může užívat,  a jelikož  místo před kostelem  znešvařuje a kromě toho v důsledku nové silnic Rychnov- Jablonec zabírá nevhodné místo,  dohodl se   dole podepsaný s majitelem této boudy, p.Antonem Seidlem na jejím zbourání.
											pag. 223
Stalo se tak  6. červa t.r. , den před Božím Tělem,  aby první z nových  oltářů  měl vhodné s důstojné  místo .- Veškerý materiál z této dřevěné boudy byl přirozeně předán majiteli  panu Antonu Seidlovi.

Protože ale  pan Anton Seidl  poukazuje na to, že boudu  získal od svého tchána a jeho dcera  Antonie  na ní má nárok,  a také že se chce vyvarovat pomluv se strany  příbuzných své + paní , potvrzuje dole podepsaný farář, jako zástupce  rychnovského kostela , že shora řečeným zbouráním   eventuelnímu  právu  dosavadního majitele této boudy  nebude způsobena nijaká škoda  a jemu má být dovoleno, postavit novou, řádnou  boudu  velkou jako ta stará, na příhodném,   církevním představeným určeném místě   , přičemž pochopitelně  kostel ohledně této nové boudy  má právo na poplatky ze stání, které už víc než 100 let dostává a které  sl. c.k. místodržitelským rozhodnutím  ze 7. září 1858. č- 32710 nově bylo potvrzeno ,a to právo  ani v nejmenším  nesmí být  zkráceno.
		Farní úřad Rychnov, dne 6. června 1860
							Felger A., farář
				------------
str. 172
		Uznání pro p. faráře
Dne 1. července 1858 navštívil jsem učitelskou konferenci v Č. Dubu, Při té příležitosti  předal mi  vdůst. p. okresní vikář P. Albert Küffer, rytíř von Asmansvilla následující diplom:

„ My Augustin Bartolomeus  Hille, z boží a apoštolské milosti   biskup litoměřický , řádu 
saského za zásluhy komandér, člen  české společnosti k provozování svaté hudby v Praze, k rozvoji věd technických v Čechách, jakož i aktivní člen  společnosti k prospěchu a vydržování slepců, pán na Stvolínkách a v Třebanticích, atd.atd.
			Velebnému, nám milému faráři rychnovskému 
			     P. Antonínovi Felgerovi
pozdrav v pánu a požehnání biskupské! Zváživše život tvůj  neposkvrněný prospěchem,  jedinečný v péči o duše, horlivý, zbožný a  obratný ve výkonu  svaté jakož i ducha službu konajícího, Tobě ve znamení naší otcovské  spokojenosti  povolujeme, aby v oděvu jsi směl nosit tak řečený kanovnický kolárek, v naději,  že v dalším životě  v péči o duše se ukážeš hodným naší  dobrotivosti a důvěry.. V důvěry čehož jsme  nařídili  tento list  podepsat  podle zvyku a připojit  pečeť naší biskupské kanceláře .
V Litoměřicích,  v biskupské kanceláři  dne 1. května 1858
       Vencesl. Kara, v.r.			Filip Degel, v.t.
L.S    gener. vikář  a oficiál			bisk. přísedící 	a ředitel kanceláře

Za toto vrchnopastýřské uznání  děkuji   ne svým zásluhám, ale spíše  zbožné horlivosti farníků,  a věrné spolupráci mých  duchovních spolubratří  a poznamenávám přitom, že se tak stalo hlavně na základě loňské, velice uspokojivé vizitace nejd.. p. biskupa, protože v téže době podobné vyznamenání  dostal liberecký p. děkan P. Ignác Frank a rochlický pan farář  Frant. Moysel .

		Dům čp. 326  na kostelním pozemku u školy
Na rychnovském kostelním pozemku  stojí zcela blízko školní budovy, jihozápadně, od ní oddělen jen chodníkem,  dřevěný dům č. 326 , nyní (1865)  patřící řezníku  Josefu Maschke.-Jan   tento dům, který škole a faře už udělal nemálo  nepříjemností , vznikl a jak  sed dostal d o rukou nynějšího majitele?

To se objasní z následujícího úředního výnosu  a připojených poznámek   jak je uvedeno  P. Rösslerem  v první pamětní knize  pag. 173 doslovně
str. 173
Slovutný krajský úřad  v Mladé Boleslavi

V Rychnově na panství  Svijany byl roku  1814 (?) přenechán kus kostelního pozemku  ve výměře 293 čtver. sáhů  tehdejšímu kostelníkovi Josefu Maschke a ten si na něm postavil dům č. 326., aniž by tehdejší církevní představený  získal svolení zemského přísl. úřadu.

Dne 24. února 1862 zesnulý Josef Maschke určil ve svém testamentu že tuto nemovitost má převzít jeho syn  Joachym Maschke za 100 zl., ale při projednávání pozůstalosti se přišlo na to, že  zůstavitel Josef Maschke nedostal dosud  sl povolení k emfyteutickému  převzatí; načež bylo projednávání pozůstalosti pozastaveno a dědici byli odkázáni, aby si příslušné sl. povolení dodatečně opatřili. 

K držení zmíněného kostelního pozemku a domu povolaný Joachym Maschke  za těchto okolností se obrátil na liberecký vikariátní úřad s prosbou, aby  se v této jeho záležitosti  ráčil obrátit na přisl. úřady a bisk. vikariát  odeslal jemu  zaslanou žádost včetně příloh  dne 1. dubna  běž.roku s dobrozdáním dál. 

Bisk. konsistoř  doprovodila to souhlasem a odeslala na sl. krajský úřad, s tím, že za daných okolností by  se měl požádat přísl.zemský úřad o dodatečné schválení, přičemž ovšem bisk. konsistoř    nemohla určit, jak vysoká by měla být odkupní cena  za kostelní pozemek o výměře 293 čtver.. sáhy  podle stávajících  místních poměrů, a zda kupec Josef Maschke resp. jeho syn  Joachym Maschke kromě  placení  ročně  dohadované, nyní stabilní činže 1 zl.  12 kr. k.m. , byl zákonem zavázán dalším dávkám.  uvedeným v žádosti z 31 března t.r. 

Poté co se  přísl. akta  služebně předala slovut. krajskému úřadu  , pokoušelo se  tento stav  podle běžného zkoumání a  snad potřebného jednání  s tamním dobrým míněním  předložit sl. zemskému úřadu ke konečnému rozhodnutí.

Litoměřice,  bisk. kancelář, 11. dubna 1837
      Wenzel Kara, v.r.				Franz Köhler,  v.r.
	kons.předseda				  ředitel kanceláře

Č. 5392  Indorsát
Svijanskému vrchnímu úřadu předáno k přesnějšímu zjištění, pak k získání patronátního souhlasu pro emfyteuzi onoho kostelního pozemku a stanovení  modalit,za nichž  poslední bude  v předloženém případě  zákonně připuštěno a následnému odsouhlaseno . do 30 t.m. s poukazem , že výsledek  pak s dobrozdáním  se má sem předložit
		C.k. krajský úřad v Mladé Boleslavi, 8. června  1837      David, v.r.
str. 174										pag. 226
Zdá se ale, že si svijanský  vrchní úřad dal na čas, a nebo si požádal o  prodloužení lhůty , nebo dokonce  nechal poznámku na krajském indorsátu spadnout pod stůl? Krátce, záležitost ležela zasuta 10 let. 
Mezitím zemřel Joachym Maschke  r. 1839 aniž by se dožil vyřízení své žádosti. Jeho syn Anton nebyl s to  realitu   uhájit a  prodal ji nato jistému Josefu Maschke. Ten poprosil  20. února 1847 znovu a  získání  svolení zemských úřadů, aby se mu mohl  pozemek o němž je řeč, převést do vlastnictví.,

V důsledku tohoto podání  nařídil c.k. krajský úřad 20. dubna 1847 č. 6554 patronátní komisi v záležitosti  tohoto  předmětu , která se tentokrát skutečně konala a to 10. května 1846 v Rychnově a při níž byl sepsán protokol, z něhož vyplývá že :
a)	Josef Maschke (senior )jmenovaný pozemek č.top. 682, zvaný kostelní zahrada , jako kostelník  už před r. 1813 měl v nájmu.
b)	že v roce 1813 týž s ústním souhlasem  patronátního komisaře a jeníšovického pana vikáře si tam vystavěl domek
c)	že vždy po 6 letech nanovo  si  pozemek pachtoval, a sice 1823 za 1 zl.3 kr.k.m., r. 1829  za 1zl 4 kr, 1835 za 1 zl 6 kr.., r. 1841 za  1 zl.8 kr.-km.
d)	že domek je už ve 4. ruce  a není námitek, aby Josef Maschke (jun.) pozemek převzal za  odhadní cenu  54 zl.56 kr.k.m. ( které do kostelní pokladny  má zaplatit), že ale kupec je zavázán:
1)	kostelu jako dědičnému pánu pozemku ročně platiti dědičný nájem 1 zl. 3 kr.k.m.
2)	všechny daně z tohoto pozemku platit obci nebo státu  
3)	vrchnosti  platit.každoročně jako robotní reluici  2 zl.k.m., činži na sv.Jiří 17 ½ kr.k.m. a na sv. Havla  17 ½ kr. 

Na to povolila c.k. spojená dvorská kancelář  dekretem  z 11. prosince 1847 č. 42584 emfyteutické přenechání pozemku Joachymu Maschke ( mělo být Josef Maschke)- o čemž dne 27. ledna 1848 byl farní úřad vyrozuměn-  a uložil krajskému úřadu,  zpracovat  kupní smlouvu  podle podmínek uvedených  v protokolu  a zaslat k ratifikaci, splatných 54zl. 56 kr. ale  považovat  za  kostelní kapitál  a výnosně je uložit
											pag.227
Kupní smlouva  byla nato připravena a  kupní suma  Josefem Maschke  8. ledna 1850 složena  ve Svijanech., Tato kupní smlouva  nebyla ale uznána jako vhodná c.k. krajským úřadem v České Lípě  22. března 1850  zamítnuta , neboť podmínky smlouvy 2 ,3 a 5 neodpovídaly novým poměrům   a mělo se znovu jednat  o vyvazení  a výsledek  nově předložit.
Toto jednání liberecký okresní úřad
str.175
předsevzal, , na 9. listopad  1854 je oznámil, ale  nedošlo k němu, a tak se stalo až po zřízení nového okresního úřadu v Jablonci dne 7. července 1857.
Záležitost sub 3) se ukázaly jako už  vyřešené, kapitálem 14zl. a roční kvótou  42 kr.k.m. vrchnosti, ; ad 1) bylo zprostředkováno kostelu  laudemium jednou pro vždy  ve výši 2 zl. k.m. a kupcem  zaplaceno do kostelní pokladny.

Dříve ale, než krajský úřad  tuto záležitost  předložil vysoké ratifikaci  , poslal všechna akta nejd. biskupské  konsistoři, zda nemá nějaké námitky, ta  mi tato akta poslala abych se k tomu vyjádřil, načež jsem dne 14. července 1858, č. 172 podal vysvětlení,  že proti navrhovanému potvrzení nemám námitky.
Nato  přišla  následující písemnost, která tuto záležitost  představuje jako zakončenou.:

										Č. 8131 pol.
		Slavný patronátní úřade ve Svijanech!
Podle  došlého slav. místodržitelského nařízení  z 1. října  t.r. č. 45372 , potvrdilo  sl. c.k. místodržitelství   ve dvou  paré  předložené a v příloze  navracený originální protokolární kontrakt  na  zatravněnou zahradu č.tp. 682 per 293 čtver. loktů,  patřící rychnovskému kostelu a  zakoupenou Josefem Maschkem na základě  dekretu dvor. kanceláře  z 11. prosince 1847. č. 41584 s poznámkou, že ale tato smlouva  ještě o dělené vlastnictví  byla uzavřena, kupec Josef Maschke působením intabulace  přiznání  vyvazení gruntů ze 4. ledna 1851 písm. D  a z 29. října  1852 písm K/2  vlastnictví a užitek  pokud se týče jmenované zahrady  pro svou osobu  knihovně konsolidoval.
											pag. 228
Rovněž bylo  schváleno  v protokolu okresního úřadu daném v Jablonci 7. července  1857 provedené  oddělení laudemia, načež Josef Maschke  jednou provždy složil dobrovolně kapitál 2 zl. k.m.
O tom se sl. patronátní úřad  následkem  krajského výnosu z 23. t.m. č. 11654 uvědomuje s tím, aby den vystavení na obou paré kontraktu ještě  doplnil a pak jedno paré  Josefu Maschke nechal dodat.
Konečně se poznamenává, že  kupní cena za zahradu  54 zl. 56 kr.  a za laudemium složený kapitál 2zl. k.m.. se má umístit k dobru kostela.

O tom  budiž vyrozuměn  rychnovský farní úřad,  a Josef Maschke

	C.k. okresní úřad Jablonec, 28. října 1858
	c.k. okr.představený     Stöckner v.r.
		------------------
	Křížová cesta v kostele
¨               Promemoria ( Na paměť)				Č. 110 Pfr
Dodatkem ke křížové cestě v rychnovském kostele  dosvědčuje tímto podepsaný na základě zdejší farní pamětní knihy sv. 1, pag. 60 a 97  následující:
str. 176
První obrazy křížové cesty (14 zastavení) opatřil pro zdejší kostel P. Johann Georg Lissner  z příspěvků dobrodinců  v obnosu 116 zl. 28 kr. v roce 1782 a  o 9 neděli po letnicích toho roku  je vysvětil turnovský  františkán kvardián  p.P.Donatus Datel. 

Jelikož ale tyto původní  obrazy křížové cesty visely na  vlhkých zdech  a byly jen z plátna, brzy shnily   a farář P. Josef Stowasser se viděl nucena  v r. 1809 je nahradit jinými.  Podpořen dobrodinci, kteří sebrali  obnos 248 zl. 38 kr.nechal  zhotovit  u libereckého malíře Floriana Schäfera  14 obrazů zastavení malého formátu, a umístil je na postranních kůrech.

Zda tato druhá křížová cesta byla vysvěcena, není v pamětní knize zmínka. Protože ale  farář d.p. Stowasser v záznamu o vysvěcení jiných církevních potřeb byl velice přesný, zdá se, že vysvěcení obrazů se nekonalo., ale že původní vysvěcení  původních obrazů nahradilo i ty nové obrazy.
											pag. 229
Tyto obrazy, opatřené farářem Stowasserem  byly v minulém roce při  biskupské visitaci rychnovským malířem p. Johannem Hofrichterem  zdarma restaurovány a umístěny  poněkud výš na postranních kůrech.

Protože nyní podle slav. výnosu papež. signatury gratiae z 10. března 1856 ( sdělené konsist. oběžníkem  č. 28, VII sv) Jeho svatost papež Pius IX ty k danému dni  ty při zřízení křížové cesty se staly  nulity ty  všeobecným výnosem milosti byly odstraněny  a tím ony křížové cesty, při jejichž zřízení chyběla papežská plná moc k vysvěcení, nebo předepsané formy byly  pominuty, nicméně za platné jsou  pokládány; pak  také pochybnosti., které o oprávněnosti  křížové cesty ve zdejším kostele by mohly vyvstat, jsou odstraněny a  věřící mohou poté, když je navštíví a přitom tajemství  utrpení našeho pána  zbožně pozorují, získají církví propůjčené odpustky.

Fara Rychnov, o svátku Nalezení sv.  kříže
    v roce spásy 1858         			P. Anton Felger, farář

Č.j. 6650
bylo biskup. konsistoří potvrzeno
(L.S)   Wenzl Kara,  v.r.			Philipp  Degel, v.r.
            bisk. gener. vikář			kons. rada, ředitel kanceláře
N.Vik.: 158 viděl jsem: Albertus de Küffer v.r., děkan českodubský a venk. vikář

Poznámka: Dříve než Führichovy obrazy zastavení získaly všeobecnou  oblibu,  byla zdejší Schäferovská křížová cesta  rychnovskými malíři mnoho a mnohokrát kopírována a  rozšířena do všech směrů.jedna taková se nachází i ve Vlastibořském kostele
str. 177
		Poznámka, týkající se zdejšího malování obrazů
			 viz pag. 153
Od té doby, co se  rychnovské malířství stalo známým v širokých kruzích,  stávalo se velmi často, že i nejvzdálenější duchovní  a také jiné osoby se obracely na zdejší duchovní s objednávkami obrazů.  S ohledem na rozkvět a  prospěch zdejšího malířského podnikání jsme   s tím většinou spojenou námahu  vždy ochotně podstoupili.- Tento ohled také nás, jmenovitě 					
											pag. 230
pana P- Fischera , přiměl, opatřit  větší soubor obrazů svatých v mědirytinách a ocelotisku  z renomovaných   ústavů v  Norimberku a Řezně , abychom  zdejšímu  malířství propůjčením  klasických  vzorů  dali  ušlechtilejší směr  a malířům při jejich  rozličných  zakázkách nabídli důstojné předlohy.Často se také stávalo, že zdejším malířům, kteří¨měli nízká obydlí, sloužila fara  jako ateliér při objednávkách obrazů větších rozměrů, jako na př. v zimě 1864/65, kdy Ignác  Müller  maloval pro jablonecký farní kostel. l 1 střevíců vysoký vánoční obraz a hned nato Spasitele v nadživotní velikosti a v ceně okolo 120 zl. r.m.  pro jeden kostel v Haliči.

Při této příležitosti  budiž také poznamenáno, že v průběhu roku 1858 jedna hraběnka, jménem Aloisie , roz. von Montbach, provdaná Matuska  na zámku Pidschen u Mostkau, okres Striegau v Pruském Slezsku, která poznala rychnovské plechové obrazy v Mariánských Lázních,  mnohokrát skrze mne objednala ústecké Madony a jiné obrazy svatých a s dodanými obrazy byla velice spokojena.
			---------------
			Židovské křty v Rychnově
V jednom z posledních dnů měsíce dubna 1858 objevil se na faře mně zcela neznámý pár snoubenců s žádostí , abych jim byl nápomocen, aby  mohli vzájemně  uzavřít sňatek.  V prvním okamžiku  jsem myslel,  že jsou to lidé, které se přivedla stavba železnice. Mezitím se  vyšlo při bližší informaci najevo,  že ženich  je rodilý rychnovák, jménem Ignaz Maschke z čp. 337, který se vrátil z Uher, kde byl jako c.k. rezervista  dlouhá léta. Nevěsta je ale – židovka , která nemá jiné  průkazy než legitimaci a knížku pro služky, oba vystavené v Bratislavě  okr. úřadem 21. dubna 1858. Z těchto dokumentů vyplynulo, že se jmenuje Fanni  Hindels,a narodila se  v prešpurské stolici v obci Stampfen roku 1832

V dalším průběhu rozhovoru  vyšlo najevo, že   v Pešti, kde Ignaz Mashcke  byl v garnisoně, a kde Fanni  Hindels sloužila jako služka,   se před  3 lety se seznámili , že nevěsta je dcerou židovských manželů  Pinkase Hindelse , obchodníka s kůžemi a obyvatele ve Stampfen  a + Lotti Bauer z obce Schützen, rovněž v Uhrách	
											pag. 231
má 8 sourozenců a že v poslední době je ve službě  u provdané sestry v Pešti, že od známosti
str. 178
s Ignazem Maschke se rozhodla, stát se křesťanskou , ale v její vlasti jí bylo v tom příbuznými bráněno. tak svou vlast opustila.

Dotázána na motivy zamýšlené změny náboženství, vysvětlila Fanni Hindels, že měla mnoho příležitostí  poznat náboženské a  mravní  existence  moderního židovstva , naproti tomu poznala mnohé ctihodné  katolické rodiny, které jí prokázaly mnohem víc dobrého než její příbuzní;- katolické bohoslužby, které při různých příležitostech navštívila, jí vždy velmi oslovily, kdežto  zanedbávání židovské ženské  mládeže , které nejednou není dovolen vstup do synagogy, ji vždy hořce ranilo.
Že sňatek  s Ign. Maschke je hlavním motivem zamýšlené změny náboženství , nebylo zmíněno,  rozumělo se ale samo sebou  když  ženich vyjádřil svůj úmysl,  po provedeném křtu Marie  Hindels zároveň požádat o licenci k sňatku u svého vojenského úřadu..;   a tato podstatná okolnost mě  málo vyzývala, abych  jednání snoubenců podporoval,  

Představil jsem jim   naopak, jak se samo sebou rozumí,  že sňatek není dostatečným důvodem  ke změně náboženství, že povolání ke křesťanskokatolické víře má vycházet jen z její výtečnosti, , že křesťanství lidem ukládá těžké a  velké povinnosti, že nepřináší požehnání když dítě  bez vědomí a proti vůli  otce opustí vlast , že, až přejde opojení ze smyslové náklonnosti , by mohli oba svého kroku litovat atd. Tak  ať úpěnlivě prosí Pána o  osvícení, a věc ať ještě uváží.  S tím jsem je propustil.

Po dvou dnech přišli ale znovu,  potvrzujíce neměnnost svých  rozhodnutí  a nově prosíce  o podporu jejich  záměrů.- Tentokrát nechal jsem  se pamětliv přísloví:“ Nejsi-li povolán,  alespoň nepřekážej      jsem se nechal pohnout , udělat pokus.
											pag. 232
Jako podmínka bylo stanoveno, že oba budou žít odděleně,  a Fanni Hindels každý den bude docházet na výuku náboženství. Na to snoubenci přistoupili.  Ign. Maschke  pracoval jako zedník  u železniční kanálové stavby a bydlel u svého bratra  v č. 337, Fanni Hindels bydlela v domě č. 127 u  manželky kočího  a zaměstnávala se  šitím prádla,  což dávalo dobrý výdělek.

Denně docházela na  katechumenickou výuku, tu se teprve ukázalo, jak je její náboženské vzdělání nedostatečné.  Mezitím prokázala dobrou vůli  a chvalitebnou zvídavost,  což se její zbožné mysli nedalo upřít. Podle stranou zjištěných informací se jevila jako tichá,  uzavřená, pracovitá, snášenlivá a  mravná osoba,od níž se mohlo čekat , že povede vpravdě křesťanský život.
str.178
Méně příznivé byly zprávy o Ig. Maschke. Líčily ho sice jako  šikovného a zručného, ale  zároveň  prohnaného člověka bez  náboženských zásad.      Nedělal jsem z těchto zpráv před Fanni Hindels žádné tajemství a dal jsem jí na uváženou,  varuje jí, aby si ho nepouštěla blíž k tělu. Slíbila , že se bude řídit mojí radou, věřila ale,  že jí nezklame  a doufala že ho jako jeho jediná žena uvede na správnou cestu.

Mezitím uplynuly 3 týdny od udělování náboženského vyučování. Tak jsem podal zprávu nejd. biskupské konsistoři a požádal jsem o  zprostředkování  ordinariátního povolení , abych směl křtem Fanni Hindels přijmout do lůna církve.
 Na to přišlo následující vyřízení:

		Liberecký vikariátní úřad					Č. 3140

Dne 25 /29 května sem  předložená prosba  rychnovského faráře , aby směl  židovku Fanni Hindels prostřednictvím sv. svátostí křtu přijmout do lůna církve  se  poznamenává:

¨Jmenovaná židovka {Israelitin}podle její služební knížky a  její legitimační karty ( z 21. dubna 1858) je 25 let stará, tedy ze strany občanské není žádná překážka   vyslovené 
											pag. 233
prosbě vyhovět, jelikož dále  ona   požadované vyučování v našem sv.katolickém náboženství  užila a žádný důvod není pochybovat o jejím  řádném  a čestném smýšlení, tak nevidí bisk. ordinariát žádnou překážku aby  udělil svolení ke křtu této israelitky a rychnovského faráře zmocnil  k provedení téhož  po ukončení náboženského vzdělání 

Ostatně je pak tento akt třeba  v příslušné matrice náležitě   poznamenat. 

	Litoměřice, z biskupské konsistoře 4. června  1858
		Wenzel Kara, v.r.			Philipp Degel. v.r.
		  gen. vikář				 konsist. rada, řed.kanceláře

Present. Č.Dub, 15. června 1858, č. 184 vic. 		von Küffer, v.r.
present. Rychnov, 17. června 1858

Ačkoliv jsem nyní  měl v ruce povolení ke křtu, nechvátal jsem s ním, částečně proto, že náboženská výuka nebyla ještě ukončena , částečně protože  jsem tušil, že to,   co předtím Fanny Hindels tak  toužebně požadovala, připraví jí mnohou hořkost.
Teprve 9. neděli  po letnicích, která připadla na svátek sv. apoštola Jakuba většího, tj.  den před litoměřickým svěcením kněží, kdy biskup  novosvěceným sděluje nabádání Pána : „Jděte a učte všechny národy  a křtěte je, atd.“  mělo se sv. jednání  vykonat a to skutečně sváteční formou
str. 180
Mezitím byli hledáni  pro katechumenku  příslušní kmotři.Naše volba padla na 2 ctnostné matrony Barbaru Hübnerovou  z Rádla a Marii Annu, manželku rychnovského sedláka  Leopolda Seibotha  č. 154, k nimž  měl přijít ještě jeden mužský kmotr z Č.Dubu  Obě ženy přijaly nabízené dobrovolně a věnovaly cizince mnoho přátelské účasti.

Dne 25. července 1858  bylo při ranní mši ohlášeno nadcházející, při velké mši svaté zamýšlené pokřtění  židovky F.Hindels, což mělo za následek, že neobvykle velké množství  lidu přišlo do farního kostela.
Po provedeném křtu , při němž jí bylo dáno jméno Maria, odejmuly kmotry  novokřtěné  přehoz a vedly
											pag.234
zcela bíle oděnou  nevěstu Kristovu  k lavici naproti kazatelně, . Načež jsem držel kázání z Lukáše,19,42
Po kázání  se Maria Hindels  poprvé vyzpovídala a přistoupila během velké mše sv., doprovázena kmotrami,  ke stolu Páně  Dojem z tohoto slavnostního jednání, stejně jako důstojné a skromné chování novokřtěnky hluboce dojalo srdce  shromážděných věřících. V poledne byla Marie se svými kmotry hostem na faře.

Dosud šlo všechno dobře a tak dlouho, pokud se  nová křesťanka zdržovala  ve zdejší farnosti. Hlídána a  povzbuzována svými bohabojnými  kmotrami, navštěvovala nejen poslušně nedělní  a sváteční bohoslužby.,ale přicházela i častěji během týdne do kostela a časem i ke sv.přijímání.
Ale na pozdní podzim  přestala stavba železnice, cizí lidé se ztráceli, a výdělek Ign. Maschke a Marie Hindelsové vzal konec.  Uchazeč o sňatek, který kdysi tak naléhal,  dával si na čas se získáváním licence k sňatku,, předstíraje veliké výdaje, a poukazuje na svůj blížící se propuštění z vojny. 

Začátkem zimy nalezl pro sebe a Marii Hindels práci v továrně v Č.Dubu a tak tam oba odešli, a dodnes (1856) se tam zdržují. Koncem vášně je bohužel-konkubinát. Ign. Masche bez ohledu na naléhání ze strany českodubského p. děkana , s nímž jsem se spojil,  dost trvdohlavý  a nesvědomitý, i nyní, když už dávno nestojí nic v cestě sňatku a už jsou tady děti, aby pochopil  nepříjemný vztah a dodnes není ženat.

Tato záležitost  mi udělala už hodně starostí a výčitek svědomí a zmiňuji ji jako přátelské varování  mým p.p. nástupcům, aby v podobných  událostech nebyli příliš povolní.
str. 181
			Revakcinace
Lékaři udělali zkušenost, že  očkování kravskou vakcínou proti neštovicím  chrání jen 10 let. Na základě toho nařídila státní vláda  r. 1858, v přihlédnutí k tomu, aby  školní děti byly přeočkovány. Tato  starost  byla vložena na očkujícího lékaře zdejšího   okresu p. Med. Dr. Ferdinanda Ulbricha a ten nás požádal o spolupůsobení.  Abychom dětem z revakcinace udělali zábavu,  nechali se také mnozí dospělí, m.j.  p.P.Fischer znovu očkovat A podařilo se  skutečně zvláště v rychnovské škole mnoho takových malých rekrutů získat. V dalších letech šla záležitost  bez  potíží.
				-----------------
Na 28. červenec 1858  jsem byl p. vikářem Küffnerem pozván , protože neměl českého  vice sekretáře, abych byl přítomen školnímu zkoušení v české třídě  v Českém Dubu. Sotva jsme si po  zkouškách  sedli k obědu, nastal požární poplach.  Všichni jsem běželi k oknu a viděli jsme několik kroků před děkanstvím  ve  dvoře naproti stojícího měšťanského domu  velkou hromadu   svazků klestí v jednom ohni. Všichni běhali sem a tam, někteří z přítomných duchovnících běželi k ohni,  jiní zachraňovali farní knihy a  nejcennější klenoty do ohnivzdorné sakristie,
Oheň už olizoval  okenní rámy měšťanského domu a v následujícím okamžiku  začal hořet  střešní žlab a hned nato celá střecha. Jelikož směr větru  šel směrem na jih, rozšířil se oheň  na Dolní předměstí.

V té chvíli nebylo třeba mít o děkanství, jehož střechu lidé silně polívali vodou, strach. Nyní ale hořelo i na západě a během půl hodiny  byl starý pivovar a hned nato špitál v jednom ohni. Viděl jsem, jak plameny z pivovaru   šlehaly až k vysokému zámku a  za malou chvíli byla v plamenech i střecha zámku. Tento požár zámku nabízel  velkolepé, zároveň ale i hrozně  žalostné divadlo.

V 16. století  postaven mocnými pány z Oppersdorfu v italském stylu s věžemi a arkádami, ovládal 300 let město a okolí Lidé byli zvyklí dívat se na něj i po zhroucení s jistou uctivostí; nyní byl v plamenech  jako mocný obr, jemuž udeřila poslední hodina.  Na záchranu zámku nebylo ani pomyšlení, tak hrozně požár řádil.

Ze zámku padající  kusy ohně zapálily v podhradí nahromaděné dřevo, a tak ohrožoval oheň i vinopalnu která mohla být uchráněna jen s nejvyšším  vypětím., zatímco i na druhé straně od  pivovaru  oheň obklopoval zámek., a  zachvacoval byty úředníků jeden za druhým., až nahoru ke stájím. Nyní bylo třeba chránit  obydlí lékařovo.,neboť pokud by i to hořelo, byl by ztracen kostel i děkanství a celé město.
str. 182										pag. 236
Tu  sem  poslalo nebe  skupinu odhodlaných mladíků Byli to žáci liberecké vyšší reálky, kteří toho dne  pod vedením svého  učitele P. Syarda Kosaka  navštívili Hodky pod Světlou a které sem přitáhl oheň. Ti se vrhli v nejrozhodnějším okamžiku do ohroženého domu, kterému hrozilo nebezpečí a v okamžiku! byla střecha stržena. Tak neměl oheň na této straně už žádnou potravu . V dolním předměstí hořelo však až do noci.

Navečer  jsem musel myslet na návrat  domů a jak jsem nyní opouštěl hořící město, pozoroval jsem,  jak se obloha zatahuje a přichází bouřka. Spěchal, jsem , a u kapli v Bílé jsem došel P. Josefa Hofrichtera , hodkovického děkana, který  se také chystal domů.  Ale už je nám bouře v patách a rozprostřela se nad námi s takovou  zběsilostí,  že jsme nevěděli nic lepšího,  než se napůl promočení schovat v kapli. Naštěstí nebylo těžké zámek otevřít. Tam jsem se schovali  před hrozným lijákem  a strašným větrem,, až jedna hodkovická příležitost, která jela z Č.Dubu, nás z tohoto asylu osvobodila.

Že mě, jako bývalého českodubského kaplana  muselo napadnout uspořádal pro pohořené českodubské sbírku ve zdejší farnosti, se rozumí samo sebou. Učinil jsem tak prostřednictvím výzvy, kterou jsem 10. neděli po letnicích ., tj. 1. srpna 1858  vyhlásil z kazatelny a která zněla:

 Jak vaše láska a  zbožnost už slyšela,  ve středu potkalo jedno z našich sousedních měst, totiž Český Dub,  velké neštěstí.  Kromě zámku a pivovaru  shořelo přes 30 domů, téměř tolik  zpustošeno po stržení střech, víc než 80 rodin  je bez přístřeší, což je pro nešťastníky o to  citelnější, že od toho dne déšť ještě neustal. 
Jelikož  požár,  začatý bouří  se šířil velice rychle, mohlo se na movitostech zachránit jen málo., a také to podlehlo  strašnému lijáku, který navečer  toho dne zasáhl nešťastné město.  Mnozí jsou rádi, že vyvázli s holým životem.
Neštěstí je  pro ubohé město o to větší, že v v důsledku  požáru je nebezpečí, že ztratí důležitý zdroj obživy, totiž okresní úřad.
											pag. 237
Vpravdě, všechno se spojilo, aby bídu v Č. Dubu zvětšilo. Ale čím větší je neštěstí, tím živější je také soucit v srdcích křesťanských bratří, o to živější je přání, těžce navštíveným podle sil přispěchat k pomoci.

Nechceme v naplnění  této služby lásky  zůstat za jinými křesťanskými  obcemi a proto jsme přijali opatření,  také v naší farnosti uspořádat dům od domu sbírku pro českodubské pohořelé  Následkem toho budou sběrači, sestávající z duchovních a příslušného 
str. 183
obecního představeného  v úterý v  Pulečném a Klíčnově, ve středu v Rádle a ve čtvrtek v Rychnově se bude konat sbírka. Kéž každý podle možností , což jistě Bůh odmění, přispěje a nezapomene,  že i on se může ocitnout v situaci, kdy bude potřebovat cizí pomoc.

Sbírka , kterou jsem dělal já v Rychnově, P. Ulmann v Rádle a p.P.Fischer v Pulečném a Klíčnově , dala  značnou sumu, z Rychnova přišlo 73 zl.k.m., z Pulečného a Klíčnova 51 zl.k.m., z Rádla 60 zl.k.m., které byly předány  jabloneckému okresnímu úřadu , aby byly předány svému účelu.

Protože ale trvalé deště od 28. července až do 1. srpna v liberecké, tanvaldské a frýdlantské  krajině  způsobily velké  zpustošení, a i pro tyto poškozené se mělo ve farnosti sbírat,  shodli jsme se, že  shora řečené obnosy rozdělíme mezi českodubské pohořelé a  mezi ty poškozené  záplavami.
Největší  záplavy v libereckém okrese byly v noci z 1. srpna  na 2. srpna, přičemž byly strženy mosty Na bídě a  v Rochlicích, a jinak bylo způsobeno velice mnoho škody.
		-----------------------------
		Narození korunního prince Rudolfa
Dne 21. srpna 1858 se narodil korunní princ Rudolf. Z podnětu této radostné události  byl v úterý na to, tj. 23. srpna  ve zdejším farním kostele  konáno „Te deum laudamus“.
Poté jsem v doprovodu  z Pešti zde na  návštěvě  se zdržujícího P. Roesslera udělal výlet do Rochlic, a přišli jsme k tomu, když tamní  stará kostelní makovice byla snesena. V¨ní byla stará listina , která byla veřejně přečtena, a byla v ní zmínka o P. Josefu  Rossmeislovi, který byl kdysi 16 let kaplanem v Rychnově a  následoval svého zdejšího bratra Franze Josefa Rossmeisla.
											pag. 238
Příslušné místo říkalo, že on jako rochlický kaplan spolu se svým spolukaplanem  a jedním  rychtářem z rochlické farnosti  5. září 1745 byl Prusy jako zajatec odveden do Liberce, den nato znovu propuštěn; také bylo uvedeno,  že téhož roku 1747  při nasazení tehdy nové pozlacené makovice  byl ještě kaplanem v Rochlicích..
Poznámka : Později byl  týž Johann Rossmeisel ( podle dějin libereckého  křížového kostela od katechety P. Antona Hofmana) altaristou v Liberci za děkana Kopsche, byl 14. května  jako takový u pokládání základního kamene nového ( zvětšeného) Křížového kostela  a přišel v roce  1755 jako kaplan do Rychnova.
				--------------------
			Oprava rychnovské školní budovy v r. 1858
Při mém příchodu nalézala se rychnovská školní budova  v bezútěšném stavu.  Šindelová střecha , podlahy, dveře, a okenní rámy vše bylo jako kdysi ve státě dánském. více méně shnilé. V celém domě všude jen jednoduchá, špatně zachovalá okna. Ve velkých kamenných školních 
str. 184
třídách nebyla žádná kamna , naproti tomu, jako náhrada,  v malé třídě vedle  obrovských, německých kachlových kamen , kolosální pec, která  jejíž dvě  zařízení zabírala  4 díl  místnosti. 

Proto mi přišla jako na zavolanou  dne 25. června 1854 došlá, všem  farám v zemi určená  výzva, aby se vyjádřily ke stavebnímu stavu  příslušných škol 

Já jsem se vyjádřil  zcela otevřeně o stavu zdejší školní budovy v podání, zaslaném   důst. vikariátnímu úřadu dne 15. července  1854, č.. 146 
Krátký čas nato   objevil se  také  knížecí stavební  inženýr p. Fr. Havlina  z Č.Dubu a připustil  mnohé stavební nedostatky  rychnovské školy .Nestalo se tak ale proto, aby se stavební nedostatky odstranily, ale ze zcela jiných důvodů.

Tehdejší velkostatky totiž,  které tolik utrpěly zrušením roboty, nebyly s to  vyhovět  svým dosavadním povinnostem ve vztahu ke stavbám škol  a musely tlačit na to, aby stavební záležitosti škol byly řízeny zemí, jak odpovídalo novým poměrům. a to tím spíše,  že podanské poměry byly zrušeny  a ony přestaly být gruntovní vrchností  následkem čehož  nemohlo být na nich požadováno to, co  měly  vykonávat jako  dříve vrchnosti  
										pag. 239
Následkem toho vydalo c.k. státní ministerstvo  nařízení, podle něhož  se měly všechny stavební věci  škol  odsunout až do definitivního  uspořádání. školních stavebních záležitostí
To bylo nyní sice  správné a hezké, ale  přitom  by musela naše škola  zaniknout.

K tomu se připojila ještě jedna okolnost. Dosud vládl v Rychnově zvyk,. že  jen v létě se učilo v obou školních třídách , v zimě naproti tomu jen v malé  místnosti, a sice byly vyučovány  dopoledne  větší a odpoledne  menší děti

To bylo ale viditelně nedostatečné, proto byl i malý pokrok u dětí.  Po celou dlouhou zimu měl učitel prázdniny,  neboť pomocníkům  přenechal práci dopoledne i odpoledne, jistě zlozvyk,  který jsem se  z počátku snažil odstranit , ačkoli mi  to přineslo mnoho zlé krve.

Všechno to mě přimělo k novému podání, které jsem dne 26. dubna  1855, č.97 a 98 cestou nejd. biskupského vikariátního úřadu  poslal na c.k. okresní úřad v Liberci, a v němž jsem prosil,  aby se  neodkladně potřebné opravy rychnovské školy udělaly ještě před definitivním  upravením školních stavebních záležitostí , aby se i v zimě mohlo učit ve velké třídě.
str. 185
A když na to nepřišlo žádné rozhodnutí, ( neboť hejtmanství se  rušilo), opakoval jsem podání  novému  jabloneckému  okresnímu  úřadu   dne 17. prosince  1855 č. 311 .  Na toto podání  se konalo nové zjištění stavebních nedostatků zdejší školní budovy knížecím staveb. inženýrem Havlinou  dne 29. ledna 1856  , přičemž bylo zohledněno. také opatření  kamen  do velké třídy, a přemístění kamen  do malé třídy 

Mezitím uběhlo  zase ¾ roku , aniž by se něco stalo. Stížnosti, že do školy prší, se množily,  to mě rozhořčovalo a napsal  jsem 10. listopadu  1855{správně asi 1856} č. 340 na nejd. bisk. vikariátní úřad  a poukázal na to, že samo ministerstvo vyučování tlačí na to, aby se všude konalo celodenní vyučování  a zároveň 14. listopadu  č. 348 jsem připojil, že četnictvo hrozí  udáním, pokud se nebude brzy čelit nepravostem ve škole. 
										pag. 240
Tehdy bylo četnictvo ještě ve flóru, a samy c.k. politické úřady měly před ním respekt To konečně zapůsobilo  a záležitost se dala  konečně do chodu.  Přinucen c.k. jabloneckým okresním úřadem  navrhl patronátní úřad  rozpočet  a poslal ho dne 3. března 1857  kvůli odsouhlasení a zprostředkování stavebního konkursu  politickému úřadu.

Maje před očima nastávající  biskupskou vizitaci  urgoval jsem  c.k. okresní úřad v Jablonci 30. dubna 1857 č. 115 už znova, s podotknutím, že si nemůžeme dovolit zavést nejd. p. biskupa do školy. 

Dne 9. června 1857 přišla konečně krajská komise  do Rychnova  aby zprostředkovala stavební konkurs.  Tu jsem znovu nebyl naděje,  že do bisk. vizitace bude se přece moci udělat   to nejnutnější ..

Ale jak jsem byl rozčarován!  Obec měla podle  zásad provizoria školních staveb  kromě ruční a potažní práce přispívat ještě na stavební materiál , ta se ale zdráhala a tak  konkrétního dojednáno  nebylo nic. 

Když nyní začátkem  srpna  nejd. biskup  přijel na vizitaci, bál jsem se  co řekne na  špatný stav naší školy, ačkoli jsem si byl vědom, že se mi nemůže dávat žádná vina.
Nejdůst. vrchní pastýř ale,  neboť ve svém úřadě mohl vidět ještě bědnější školní budovy a věděl, v jaké stadiu se stavební záležitost nalézá, byl tak milostiv,  že nepadlo ani jedno znevažující  slovo, naopak se zdálo že  vysoké pány potěšila   nově vybílená,   obrazy a ohromnými věnci vyzdobená  velká třída ( malou nenavštívili) a vhodné odpovědi žáků  

Při vysoké návštěvě  se událo intermezzo , že nejd.pan kanovník  Ackermann, vysoký, statný muž, při vstupu do školy narazil poněkud drsně  hlavou do horního futra   nízkých  dveří . Když po  školních zkouškách při odchodu ze školy .
str. 186
spatřil tabuli s nápisem „Nechte maličkých přijíti ke mně“ poznamenal,  že pro naší školu nemohl být zvolen  výstižnější nápis.

Poté co nyní slavný okr. úřad   v Jablonci vypsal dne 21. října 1857 č. 5208  licitaci na stavbu, ta se uskutečnila 16. listopadu  1847. Stavba byla za 414 zl. 4 kr. k.m. 
										pag. 241
přiklepnuta  nejnižší nabídce , jabloneckému zednickému mistrovi  A. Schwarzbachovi. Nyní zbývalo jen pro  rozdělení  přifařeným obcím a domům  odeslat  jejich seznam, což jsem učinil 16. dubna 1858 č. 97.

Začátkem září 1858 došlo konečně  ke stavbě  Ta byla, jak je obvyklé, dost špatně vedena  a trvala až do října . Ale hle!  O adaptaci velké třídy k zimnímu vyučování – což byla přece hlavní věc- se zdálo, že nechtějí nic slyšet. Pořád ještě chyběla kamna  a zdvojená okna, takže jsem znovu  dne 24. října 1858 č., 303 kvůli této věci musel psát na úřad, který mi dal 26. listopadu 1858 č. 8776 uklidňující odpověď.

Dne 4.června 1859 obdržel jsem  prostřednictvím okresního přípisu  s datem Jablonec, 2. května 1859 č. 4321 oznámené převzetí staveb  c.k. okresním inženýrem Kočím z Liberce , přičemž  právem byly  vzneseny  mnohé námitky  a pachtýř Schwarzbach  si musel nechat líbit,  že udělá mnohé opravy.

Mezitím se  odstranila malá diference  mezi farářem a  školním konkurzem.  Předepsalo se totiž rychnovským beneficiantům  příspěvek
a) k nákladům na opravu kostela z r. 1857          2 zl. 9 kr.k.m.
b) k nákladům na stavbu školy z r. 1858            8 zl   5 ¼ kr.k.m.

Ačkoli to byla jen maličkost,  a já bych  si rád  nechal líbit oběť ve prospěch kostela i školy., jak jsem už v dřívějších případech, přímo nebo nepřímo udělal,  přece jen jsem nebyl svolný,  abych byl tímto způsobem  nucen  k něčemu, od čeho jsem byl ze zákona osvobozen a učinil jsem dne 2. září 1859 č. 485 - s odvoláním na  nejvyšší rozhodnutí  z 20 .června 1840  , zákon ze 7 září 1848, nařízení c.k. ministerstva  vnitra  z 10. června 1849 č. 3963, ministerský výnos  ze 3. září  1849 a 18. února 1858 č. 13510, výnos c.k. ministerstva   kultu a vyučování ze 4. března 1855, č. 2849, místodržitelského rozhodnutí  z 9. listopadu 1858  č.9355 – podání c.k.okresnímu  úřadu v Jablonci, které mě  přirozeně  prostřednictvím rozhodnutí  ze 27. října  1859 č. 7117 pol.,  zbavilo všech povinností.

Mezitím se ukázaly opravy rychnovské školy nedostatečnými.  Schwarzbach položil v malé třídě novou podlahu na staré, prohnilé  polštáře
str. 187
Zakrátko se podlaha  prolákla a prkna se musela znovu  vytrhat , takže původní předpokládané výdaje 414 zl. 4 kr.k.m. se zvýšily na 466 zl. k.m. Ohledně této dodatečné stavby  se konala  dne 12. dubna 1860 superkolaudace a 21. října 1861 nové zkoumání provedení staveb, čímž konečně 7 let se vlekoucí a co do procedury slepého mládence z evangelia připomínající záležitost   byla vyřízena

Ostatně zdál se mi celkový výdaj 466 zl.k.m. využitý na opravu staré dřevěné budovy jako  mrhání.  Jak dlouho bude trvat a bude potřeba další oprava a tak pořád.; až  konečně někdo bude muset rozhodnout, že  se  dům  prodá a na jiném místě  v blízkosti kostela, snad na kostelním pozemku, se postaví  nová škola z kamene.

Poznámka a) : v zimě  1858/59  se začalo s celodenním vyučováním v obou třídách. Vytápění velké třídy, kde byla  železná kamna,  nedělalo  těžkosti poté, co bylo prokázáno, že dosavadní školní deputát dříví, pokud nebude použit jinak, postačí k vytápění obou  školních tříd.
Poznámka b): Zde je snad místo, abych připojil  poznámku o někdejší rychnovské škole
 
			Poznámka
		 o první rychnovské škole		                     
Nejstarší písemně známá školní budova v Rychnově se nacházela v tzv.  Dolní Vsi ( nyní č. 118)  na pozemku patřícím škole, a byla navštěvována dětmi z celé rychnovské farnosti. a ze vsi Pelíkovic.                
Když v polovině minulého století byla shnilá, postavily tři obce. Rychnov, Rádlo a Pulečný 
podle str. 43 a 44 staré pamětní knihy na místě  předchozí roku 1766 novou, dřevěnou školu.

Když ale  v Rádle a Pulečném  měly být postaveny po r. 1780 vlastní školy, byla ještě  nová školní budova ( která nyní r. 1865 patří  řezníkovi Antonu Ullrichovi) prodána a  nová postavena  ze dřeva na místě pro Rychnov vhodnějším  a sice na rychnovském kostelním pozemku  vedle starého hřbitova  v r. 1784  Historii této stavby  chtěl p. farář Lissner  na pag. 63 své pamětnice vyprávět, ale nedošlo k tomu.
V r. 1825 přistavěla se k této budově druhá učebna z kamene
				------------
										 pag. 243
			P o k r a č o v á n í
		na pag. 177 přerušené zprávy o zdejší
			stavbě   železnice 
Na jaře 1858 pokračovalo  se, jakmile to jen počasí dovolilo,  nasazením  obrovských 
 str. 188
pracovních  sil. Zvláště živě to šlo v zářezech. Rány, způsobené trhavinami ve skalním podloží snad ani nechtěly umlknout,  a před i za stanicí  vznikaly pusté kopce  suti a kamení, . kopalo se i za svitu lamp v noci.

Se zaklenutím viaduktu  se začalo 25. dubna  a práce šla  tak rychle kupředu , že podnikatel stavby „Klein“ 12. srpna  mohl usadit poslední kámen do klenutého oblouku..Hlavní  vedoucí stavebních skupin  tohoto roku, které se podílely na stavbě , byli kromě  už z r. 1857 známého „Styxe“ ještě bratří Königové, Franz a Ludwig  z  Dobré Vody  v okr. Nové Hrady v Budějovickém kraji , oba toho času bydlící v Rádle , pak jistý Florian Schweinzger ze Štýrska, divoký chlapík, rovněž v Rádle na bytě, který pro svých 6 – 8 párů koní v zářezu za stanicí postavil dřevěnou boudu a konečně  jistý Anton Hafner z Uher, který se přiženil do Rádla do čp. 156.

Tak hladce, jako rok předtím, to r. 1858 při stavbě nešlo, neboť bylo mnoho neštěstí. Tak 16. dubna  v zářezu  před stanicí   byl zával. při němž 4 osoby byly částečně  zasypány, z nich 2 ženské vytáhli polomrtvé a 2 další utrpěly  zlomeniny  nohou. Zranění byli přepraveni do železničního špitálu  v Huse u Sychrova 

Dne 26. června  stáhl dvoukolák na štěrk 2 muže z hráze, byli těžce raněni.

Dne 23. prosince  se zranil při  odstřelu v zářezu za stanicí Augustin Hübner , domkář v Rádle č. 77, otec 6.  dětí.. Kámen,   který ho trefil   mu vyrval kus lebky, takže na místě zemřel.
											pag. 244
Dne 19. května  udeřil blesk do telegrafní tyče  v zářezu před stanicí, nepřivodil ale žádné další škody, ačkoli na sloupu byla  dřevěná,  rovněž lidmi naplněná bouda.

Také v tomto roce  časté záplavy, jako ta 24. března a ona  od 28 července do 1. srpna  způsobily ne nepodstatné škody na dráze v údolí Mohelky a na nové silnici z Hodkovic do Rychnova, zvláště  stržením  nouzových mostků.

V Rychnově byly kvůli železnici zbourány tyto domy: č. 75, 76, 83, 84, 85,  131, 134, 135, 136, 256, 259 . Z nich byly opět postaveny č. 76, 85, 135  a 136,
V Rádle byly zbourány: č. 213,  223

Za ně vznikly ve farnosti r. 1858 kromě staniční budovy  .dráha  č. 179 ( postavena na pozemku od č. 106 v Rychnově) devět strážních domků a to:
str. 189
dráha č. 173 nad rádelským mlýnem na pozemku Mohelky  od č. 2 a 3
dráha č. 174 nad rádelským papír.mlýnem na poz. Mohelky č. 5
dráha č. 175 nad hodkovickou silnicí  na rádel.pozemku č. 129
dráha č. 176 na skalách vedoucích do Liščin na  rychn.pozemku č. 154
dráha č. 177 mezi Pláne  a Liščinami na rychn.pozemku č. 359
dráha č. 178 u křižovatky železnice se silnicí  na rychn.pozemku č. 86
dráha č. 180 za druhým zářezem  u  lesních domků (Buschhäuser) na rádel.. pozemku č. 5
dráha č. 181 na černém mostu na rádel.pozemku od č. 123
dráha č. 182 na Schlenzbauerově hospodářství , na rádel.pozemku  od č. 211

Jako se nyní dospělí  často  horlivě ukazovali,  ani rychnovským dětem na takové horlivosti nechybělo.  Na všech rozích a koncích  stavěly se r. 1858 a 1859  v bahně  železnice,  hráze, mosty, domky a neopominuly  připevňovat  na ně tyče  s koši 
										pag. 245
Na konci této výroční zprávy  budiž poznamenáno, že 6. března  správní rada  nařídila zřízení  rychnovské zastávky , stavba viaduktu byla 25. října dokončena , zkušební jízda  z Falgendorfu{?} do Semil podniknuta 21. října, do Turnova 23. listopadu  a zde byly pražce a koleje pokládány od pozdního podzimu až do  zimy
				-----------------------
			Pastorální konference v Rychnově – viz pag. 200
Pastorální konference roku 1858 ( v pořadí třetí) byla pro změnu konána v Rychnově a to 
29. září v den našeho posvícení, což bylo věřícím v neděli předtím oznámeno z kazatelny.
Protože právě v té době českodubský vikář von Küffer se ucházel  o uvolněné místo kanovníka u sv.Víta  v Praze,. předsedal konferenci hodkovický p.vikar. sekretář  a děkan P. Josef Hofrichter . Kromě něj bylo přítomno ještě 13  cizích duchovních z vikariátu,,a to:
P. Ignaz Frank, děkan  v Liberci
P. Josef Buryánek, farář ve Světlé
P. Ignaz Hajný, farář v Dlouhých Mostech
P. Jan Hruška, farář z Lastibořic
P. Josef Kočí, farář z Jeřmanic
P. Anton Čapek,  dívčí katecheta, Liberec
P. Josef  Ruscher, vrchní kaplan  v Liberci
P. Anton Hofmann, kaplan v Liberci
P. Franz Krupička, kaplan z Českého Dubu
P. Franz Ptáčník, kooperátor v Hodkovicích
P. Thadeus Appelt, kaplan v Rochlicích
P. Florian  Schöpfer, kaplan v Osečné
P. Karl  Klinger, kaplan ve Vratislavicích, 
jako host byl přítomen  P. Josef Krupař, farář v Šumburku
Přednášku měli: P. Hofmann, P. Krupička, a P. Josef Fischer, kaplan v Rychnově
str. 190
				 Nová měna
Zatímco se dosud  v Rakousku počítalo na „vídeňskou měnu „ a „ konvenční minci“, dne 1. listopadu vstoupila v platnost podle zákona  nová rakouská měna ( 45 zl. = 1 libra stříbra, 1 zl. = 100 krejcarů)   100 zl. konv.m. se nyní rovnalo 105 zl. rak.měny, a 100 zl. vídeň.měny = 45 zl . rak. měny. Takže nyní byly, aby byl dosavadní zmatek úplný, tři měny, neboť dlouhý čas poté  se v obyčejném styku  počítalo dál ve víd. měně nebo konv. měně.
											pag. 246
Naše kostelnímu účetnictví dala  tak konversí  obnosů podle nové valuty pěkný kus práce .Lidé si dělali naději, že zase uvidí stříbrné peníze, ale  mýlili se .
				-----------------

			 P o č a s í  roku 1 8 5 8
V roce 1858   vládly obvyklé povětrnostní poměry.  Brzké tání v březnu a deště koncem července  byly už zmíněny. Dne 29. června přišel  poměrně silný mráz,  takže všechny choulostivější  rostliny v zahradách   včetně brambor  zmrzly.  Na podzim nadělaly velké škody na osení  ponravy  a jiné  larvy brouků . Začátkem listopadu  napadlo mnoho sněhu  takže se  7. listopadu mohlo jet z Rychnova do Rádla  na saních. Mráz a sníh vydržely až do 26. listopadu . Dne 23. listopadu byla teplota  ráno v 7 hod. 18 stupňů R..
Do 4. prosince  byl sníh už zase pryč, takže se tohoto dne  mohl orat úhor.. Od 1. května do 9. července žádný déšť.
			----------------------	
			Z m ě n a   v i k á ř e   ( viz p. 140)
Dne 30. listopadu byl náš dosavadní vikář P. Adalbert Küffer rytíř z Asmannsvilla , od r. 1853 děkan v Č..Dubu zvolen kanovníkem u sv. Víta  pražské metropolitní kapituly Tím se uprázdnilo českodubské děkanství a liberecký  bisk. vikariát- Jeho nástupcem v úřadu vikáře byl dne 12. prosince  jmenován P. Franz Moysel, farář v Rochlicích ( předtím kaplan  a později školní ředitel v Liberci).
Dne 25. prosince 1858  se  p. Küffer  rozloučil s vikariátním kněžstvem následujícím oběžníkem:
		Veledůstojní, velectění páni bratři!
Jelikož mi už není možno , abych u všech  mě tak milých bratří ve vikariátu udělal návštěvu na rozloučenou před mým odjezdem,  tak vám všem tímto dávám sbohem.

 Ve vašem středu  jsem se zde cítil tak šťastný, že odloučení bude pro mě skutečně těžké. 
											pag. 247
Srdečně vám děkuji za lásku a přátelství, které jste mi věnovali, a buďte ujištěni, že přátelský svazek, který nás pojil, nemůže být zrušen z mé strany žádnou vzdáleností.

Bůh žehnej a posiluj Vás všechny ve vašem svatém úřadě. Ať On  daleko od 
vás drží  každou  bolest a každou  hořkost, ať dává vám dlouhá léta a stálý blahobyt a svornost a láska, 
str. 191
která mezi námi vládla  ať  zůstane navždy  ozdobou libereckého vikariátního kléru-

 Doporučuji se Vaší milostiplné vzpomínce  a zůstávám
	veledůstojní,  vřele ctění páni  bratři
	Vám  neměně z celého srdce oddaný  bratr
							Küffer, v.r.
Český Dub, v den narození Pána našeho 1858.

Před  svým odjezdem z Českého Dubu do Prahy  2. ledna 1859 navštívil   kapitulní kanovník  v. Küffer ještě jednou náš Rychnov  a byl zde hostem na oběd, při kteréžto příležitosti  byli u nás.také páni děkani  z Hodkovic a Osečné, jablonecký pan vikář  a P. Jesina, kaplan z Č. Dubu.
Pan v. Küffer přišel do pražské metropolitní kapituly v příhodný čas, postupoval rychle vpřed a zastává nyní ( tj. roku 1872¨) jako prelát arciděkan  už třetí hodnostní stupeň v kapitule.
			-------------------------

		Pulečenský zázračný doktor Augustin Masopust.
V pozdním létě 1858 přinesl pražský časopis „Bohemia“ článek o léčitelském fušerství tehdejšího pulečenského starosty  Augustina Masopusta  z č. 55.
To, nebo nějaké jiné udání ze strany sousedních lékařů nebo četnictva  dalo podnět  ,aby c.k. okresní úřad v Jablonci si vyžádal od rychnovského faráře  zprávu o zmíněném „zázračném doktorovi“. Ta zněla následovně:
 Slavný c.k. okresní úřade!
V důsledku ctěného  přípisu s datem  10. října  1858, č. 1023 pol, dovoluje  si v úctě podepsaný vydat následující vyjádření:
											pag. 248
Starosta  Pulečného  Augustin Masopust  se skutečně zabývá léčením  zvláště skrufulorozní nemoci {skrufuloderma = krtice}dětí, jak  dokazují zástupy cizích žen , které v teplejším ročním období  o sobotách , které bezprostředně následují po novu {= měsíční fáze} s malými pacienty  k němu putují do Pulečného.

Tato skutečnost  není ale vůbec nová,  teprve od té doby ,kdy ji zveřejnila „Bohemia“ před několika týdny,   ale už trvající mnoho let , skutečnost, která musí být  lékařům v okolí známá  už dlouho , jak také slavné polit. úřady v sousedství, jmenovitě  býv. c.k. okresní hejtmanství  v Liberci  o tom mělo vědomost , aniž by shledalo podnět k úřednímu zásahu.

Jelikož také předchůdce  s úctou podepsaného  při jednom rozhovoru s pulečenským starostou  o této  léčebné kúře  byl jeho vyjádřením uspokojen,  věřil podepsaný  s ohledem na jinak počestný
str. 192
charakter  pulečenského starosty věc bez dalšího  udání  zůstane v klidu  a to tím spíše, že rok od roku se zvětšující  návštěvnost pacientů poukazuje na to,  že se  skutečně dosahuje   aspoň zmírnění obtíží   a to se zdá potvrzovat  pověst, že některé osoby mají schopnost mírnit skrufulozní  bolesti  sympatickým nebo magnetickým působením.

Při léčebné metodě pulečenského starosty  se také má, jak  se říká,  užívat studené  omývání. Snad že toto, spojeno se změnou vzduchu a působení na partie nohou  působí na pacienty blahodárně.

zda se používá zažehnávání, zaklínání nebo něco, co by upomínalo na pověry, nemůže s úctou podepsaný  dosvědčit a  o tom by mohl  nejpovolaněji  být vyslechnut někdo z těch, kdo každý měsíc  přicházejí do Pulečného ;
											pag. 249
neboť mimochodem poznamenáno „ nikdo není doma prorokem“ se hodí i sem, protože snad nikdo z rychnovských farníků zde v Pulečném nehledal lékařskou  pomoc.

Nakonec dovoluje si  s úctou podepsaný  poznamenat, že , jelikož se kúry  poskytují v noci ze soboty na neděli,  a koná se při tom omývání,  a mezi pacienty se mohou nacházet  také dospělí, snad také ženské osoby- by se mělo dbát na to, aby se neporušilo „dekorum“  a byla dokonale zachovávána  stydlivost, ačkoliv se dá očekávat,  že člověk, kterého důvěra spoluobčanů povolala na místo starosty, jehož rodinný život je bez  poskvrny a jemuž v morálním a církevním  ohledu jeho duchovní může dát nejlepší vysvědčení se cítí  nucen sám pečovat o to, aby se v jeho domě nedělo nic nepatřičného.
Rychnov, 20. října 1858					Felger, farář

Redaktor shora zmíněného  pražského listu „Bohemia“ vydal v r. 1860 příručku pro turisty  na liberecko-pardubické dráze , kde na straně 197 přichází následující zmínka o Pulečném:

„Také v historii šarlatánství hraje Pulečný roli, stejně jako  protějšek k hodinu vzdálené vsi Šumburku, kde koncem minulého století   žil v bohatství a uznání  a pro svou  šikovnost  pověst druhého doktora Fausta  získal doktor  Kittel , který široko daleko  ke všem slavným a nebezpečným nemocným byl  zván jako poslední instance.

Pulečný je sídlem  „zázračného doktora“ , k němuž zejména v sobotní noci po novu putují ze širokého okolí ženy s nemocnými dětmi atd.  Neboť pak, přesně o půlnoci začne misteriózní kúra.Přadeno  vybělené příze, která za zvláštních, jako rodinné tajemství uchovávaných okolností bylo upředeno je ponořeno
str. 193
do vody, která do 12 různých nádob byla přinesena ze stejného počtu pramenů , a pak  se jím dotýkají  zad pacientů.. Přitom  zaříkává   divotvorce  jistými, jen jemu známými  průpověďmi, nemoc  a pak nechá nemocného  prolézt  přadenem. Tato zázračná procedura se musí provést třikrát, pokud se má nemocný uzdravit.
Zda  tak  dojde k uzdravení, je otázkou., kterou nemůžeme odpovědět, jisté je ale, že  zázračný doktor z Pulečného má  velký  nával.“
str. 193									pag. 250

Od doby, kdy byla postavena železnice , zvýšil se počet zákazníků starosty  Augustina Masopusta. Přijížděli  také vznešení pacienti v kočárech,  kteří se na odpovídající noc  ubytovávali   ve škole v Pulečném. Masopust byl povoláván až do Prahy. V blízkosti Liberce si zřídil jakousi filiálku, v níž se měli  shromažďovat  pacienti ze vzdálených míst, a tam na nich praktikoval své léčitelství. Že mu tato rozsáhlá praxe musela přinášet  významný příjem, rozumí se samo sebou.

Ale uprostřed  své neúnavné činnosti zemřel téměř náhle po krátké nevolnosti na ochrnutí plic a sice 2. listopadu 1864. S jeho smrtí přestal příliv lidí do Pulečného, neboť ačkoli jeho vdova a synové znali a prováděli léčitelské praktiky svého otce,  byli to jen jednotlivci, kteří se od nich nechali léčit.
A tak jako všechny módy  kvetou a zanikají, tak i tato.
		---------------
		Opatřen nový kalich
Na podzim 1858 byl z příspěvků dobrodinců opatřen pro farní kostel za 37 zl. 12 kr. k.m., měděný, pozlacený kalich od libereckého pasíře „Lahra“  a v prosinci byl vysvěcen.. Příslušná autentika zní:
„Tento kalich s patenou byl důstojným a vznešeným p. Augustinem Bartolomějem , z boží a apoštolské milosti biskupem litoměřickým  dnes podle  ritu  vysvěcen.  Svědek:Frant. Demel, bisk. sekretář a ceremoniář
V Litoměřicích, dne 24. prosince 1858.“
			-------------------------------
											pag. 251
			R o k       1 8 5 8
		Viz malá kronika  pag. 493 až 495
30 kr. 
			S m ě n n á   s m l o u v a

Z podnětu rozšíření hřbitova  u rychnovského kostela v r. 1854/55  ( viz pag. 106) a přeložení  cesty tamtéž,  odstoupilo farní beneficium od  farní louky č.top. 706 řečené „až k cestě“  1 jitro 691 čtver. sáhy , území 282 čtver. sáhů 
str. 194
a rychnovské beneficium  mělo zato  být odškodněno z louky, řečené „ im Gründel“{v dolině ?} 376 čtver. sáhy.; pročež  s přivolením litoměřické nejd. bisk.  konsistoře následkem místodržitelského výnosu  z 23. listopadu 1858 č. 59387 došlého nejv. dekretu slav. ministerstva  kultu a vyučování týkajícího se úředního potvrzení  smlouvy uzavřené mezi  farním beneficiantem P. Antonem Felgerem  z jedné strany a  kníž. rohanským patronátním úřadem  domény Svijany  v zastoupení  kostela sv. Václava  v Rychnově z druhé strany, uzavřena  následující

	 P o s t u p n í    a  s m ě n n á    s m l o u v a 
:
1)	přenechává bezplatně  a už přenechal P. Anton Felger, toho času farář v Rychnově, za sebe a své nástupce v užitcích  farního beneficia v Rychnově  ke zvětšení rychnovského hřbitova  a přeložení cesty tamtéž z farní louky č.top. 706 „ až k silnici“ přesně 1 jitro 691 čtver.sáhů , podle nového katastrálního vyměření z roku 1842 z parcely 897 louka  per 4 jitra 312 čtver.sáhů  území per 282 čtver. sáhů  v neomezené vlastnictví farního kostela sv. Václava  v Rychnově,  za což
pag., 252
2)	rychnovskému farnímu beneficiu  na věčné , trvalé neomezené vlastnictví a užitek z rychnovského kostela bezúplatně odstupuje a předává   pouze  parcelu č. 889 louka  per  340 čtver. sáhů , za což farní beneficium  Rychnov za tento k rozšíření rychnovského hřbitova  v oddíle 1) této smlouvy  odstoupený pozemek per 282 čtver. sáhů  jako ekvivalent  dostane plochu 340 čtver. sáhů  a oba díly vzdávají se každého možného nároku a každého způsobu  záruky   a každého nároku a  námitky proti  údajnému porušení   poloviny.

3)	Jelikož předání těchto  vyměněných pozemků novým uživatelům  podle tehdejšího ohraničení se už stalo,  tak jsou  tito zavázáni,  všechny c.k. daně, dávky, veřejná břemena vůči státu  a jiné povinnosti , které už od nynějška  jsou vypsány na jmenované objekty. a s ohledem a ně   vypsány budou , každý za svůj převzatý díl pozemků, z vlastního uhradit

O této směně pozemků budou vyhotoveny tři stejně znějící paré , z nichž jedno  bude uchováván nejdůst. bisk. konsistoří v Litoměřicích,  druhé  v rychnovském  farním  archivu  a třetí u  patronátního  úřadu  . ve Svijanech 
				
            Na potvrzení toho následují  závěrečné díly smlouvy, a vlastnoruční potvrzení   
            dvou vyžádaných svědků, se svolením, aby  tato smlouva  k docílení a zajištění  
str.195           							
             práva vlastnického a práva užitku  mohla být  na příslušném místě knihovně 
            zapsána a  zajištěna
										 pag. 253
            Tak se stalo  na knížecím rohanském patronátě ve Svijanech  3. března 1859
  
              L.S.  Johann Czech v.r.			L..S.     P. Anton Felger
                       patronátní komisař				 farář v Rychnově
	           Josef  Šilhan  v.r., svědek
  	           Josef Rob. Koch,. v.r. svědek
								. 	Č 2885
Předložená směnná smlouva byla se zřetelem k sl.  místodržitelskému výnosu  ze 26. listopadu 1858 č. 59387 a dekretu sl.c.k. ministerstva kultu a vyučování ze 17. listopadu 1858 č. 196254 potvrzena
				C.k. okresní úřad v Jablonci 
				dne 18. dubna 1859
	L.S.     C.k. okresní přednosta         Stöckner v.r.
P.S. Podle sdělení  slavného  patronátního úřadu ve Svijanech  ze dne 23. dubna 1859  č.j. 434 C.K. nemůže  být tato smlouva knihovně zapsána, neboť ani paré ani kostelní pozemky  nemají knihovní vložku.
P.S.  Poplatkový ekvivalent  z nemovitostí zaplatil pro  periodu od 18750 do 1860 každoročně
	rychnovský farář                 5 zl. 15 3/10 kr. k.m.
            rychnovský kostel               3 zl.   6 ¾ kr-.k.-m.
				----------------------------
K ozřejmění  majetkových změn, které se týkaly  rychnovského farního a kostelního  majetku ke  kterým došlo částečně zvětšením  hřbitova, částečně přeložením  rychnovsko-jablonecké okresní silnice  slouží následující tabela:
										 pag. 254/255
{str. 199}
	P o z e m k o v ý    m a j e t e k    r y c h n o v s k é   f a r y
Podle josefinského.katastru            *  Podle katastr. vyměření r. 1842
č.top.	kultura	jiter	sáhů2		č.parc.	kultura	jiter	sáhů2	třída	vý
zl	nos
kr	poznámka	
697	les o kost. lesa	5	1298		918	les	6	1264	I(4,800)
II(2,464)	21
 6	45
29	pozn.1)	
698	pole až k soše	9	 680		906	pastvina		105	0		 4		
					914	pole	8	875	I(2,-
II(6,875)	18
43	
39		
699	pole u sochy	3	583		904	pole	7	254	I(4,411)
II(2,1443)	38
16	19
21	pozn.2)	
700	pole    nad
loukou	3	1220		905	pastvina		 38	0		  1		
702	pole u cesty		1587										
704	pole u  křoví	1	 479		902	pole	2	1537	I	26	39		
705	pole u křoví		615		903	louka		164	II		 49		
701	louka u kokon.. cesty	2	1255		897	louka	4	312	I	67	49	pozn. 3)	
706	louka až k silnici	1	691		898	louka(zahr.)		417	I	4	13		
707	pole u starého hřbit.		1300		142	pole		1273	I	7	10		
708	pole pod hrází		 462										
709	loula u hráze	1	  10		141	louka	2	426	I	36	38		
711	pole nad loukou		340										
					273	fara+hosp.bud.		431	0	1	48		
					899	cesta (pěšina)		 45					
					1731	polní cesta		101					
					1801	polní cesta		677					
					1802	polní cesta		772					
					1804	polní cesta		206					
					1805	domácí cesta		 39					
													
	celkem	32	   9			celkem	34	935	celkem	292	44		
1)	farní les byl r. 1861 přeměněn v pole
2)	od parcely č. 904 byl r.,1858 odstoupeno  na cestu 684 čtv, sáhů
3)	od parcely č.897 r. 1855 k rozšíření  hřbitova odstoupeno 282 čtv. sáhů, a r. 1858 na silnici Rychnov-Jablonec  161 čtv.sáhů

 pag. 256/257
{str. 200}
	P o z e m k o v ý    m a j e t e k    r y c h n o v s k é h o   k o s t e l a
Podle josefinského.katastru            *  Podle katastr. vyměření r. 1842
č.top.	kultura	jiter	sáhů2		č.parc.	kultura	jiter	sáhů2	třída	vý
zl	nos
kr	poznámka	
682	louka u kostela		293		145							pozn. l)	
683	starý hřbitov	neza	měřen		143	pastvina.		404	0		15		
684	louka u sochy		  293		144	louka		301	I	3	 2		
688	pole, ,vysoká mez	1	1434		896	louka	1	787	I	24	 7 		
689	pole ,na kopci	1	1062		894	pastva		 40	0		 2		
					895	pole	1	852	I	13	47		
691	pole v dolině	1	    80		893	pole	1	872	I
 II	 5
 6	13
27		
692	pole u kokonín.cesty		  486		890	pastva		 33	0		 1		
					891	pole		321	II	1	20		
					892	louka		 38	II		11		
693	louka v dolině		 376		889	loika		340	II	1	42	pozn. 2)	
694	pole v dolině		 517		8878	pole	6	386	I
II	30
20	18	pozn 3)	
695	pole na kopci	3	1472										
696	pole nad cestou	2	 728		887	les	2	1160	I	13	10	pozn.4)	
					274	kostel		 151					
					900	hřbitov		 447					
					1803	cesta		 470					
													
	celkem	12	 276			celkem	15	  402		119	35		
1)	následkem dekretu c.k. spojené dvor. kanceláře z 11. prosince 1847 č. 41584 přenecháno Janu Maschke z Rychnova koupí do emfyteutického vlastnictví
2)	Parcely č. 889 je připojeno 282 čtv.sáhů odstoupených farním beneficiem  r. 1855 ke zvětšení hřbitova jako ekvivalent
3)	Od parcely.č. 888 roku 1858 na stavbu silnice Rychnov –Jablonec odstoupeno 145 čtv.sáhů
4)	Kostelní les je r. 1864 přeměněn v pole

  				-----------------------------
;	pag. 258
Stavba  silnice Rychnov- Jablonec , viz pag. 153, začala  na podzim roku 1858 a rok nato byla dokončena.
K tomu musela fara odstoupit:
od pole č.top 699 +700 nebo parc. č. 904             684 sáhů2
od louky č.top. 701 neboli parc. č. 897                 161 sáhů2
		dohromady 			        845 sáhů2
z kostelního pole bylo odstoupeno:
 od č.top. 694 a 695 neboli parc. č. 888                 145 sáhů2

Jelikož pozemky , bez ohledu na protesty byly placeny směšnou cenou 35 kr. rak.m. za čtver. sáh, obdrželi
      fara              295 zl 75 kr. 
      kostel             50 zl 75 kr.

Jelikož se jednalo o to, vysázet novou cestu topoly a pro  úsek od kostelního náměstí až na konec kostelního majetku bylo třeba na 125 stromů,   vyžádal si 
str.196
farář Felger od nejd. konsistoře  povolení, aby to směl uhradit z vyvlastňovacího obnosu per 295 zl.75 kr. rak.m. 

Kvůli stejnosti obstarala obec v dubnu 1860  sazenice  a vyúčtovala faráři za stromky, kůly a práci včetně přirážky na stavbu silnice  celkem 70 zl. 75 kr.. Zbývajících 225 zl. uložil patronátní úřad  farnímu beneficiu na úroky a  dostával rychnovský farář na úrocích ročně  11 zl. 18 kr. rak. m. 

Přes mnohý nátlak nemohl ale  farář Felger docílit odepsání  pozemkové daně z parcel, odstoupených na stavbu silnice, a musel jí platiti až do svého odchodu v r. 1876 

Stavba silnice Rychnov - Jablonec nepřinesla ostatně rychnovské faře žádný užitek. nejen, že se kvůli ní stala mnohem neklidnější, než dříve, a že nyní do Jablonce  směřujícím tulákům a žebrákům  ležela první na ráně,  stala se také vyštěrkováním  cesty ve své dolní části nezdravou, protože  všechna vlhkost a všechna špína ze silnice  se nosila do domu.
				-----------------
											pag. 259
V osmdesátých letech minulého století  byl jakýsi „U l l r i c h“ pocházející z rychnovské hospody č. 30  ovčáckým mistrem  na jednom dvoře svijanského panství. Ten měl syna  jménem   Augustin  , jehož dal na studie. 

Když ten absolvoval několik gymnasijních tříd, nastoupil do svijanského  hospodářského úřadu jako písař. Za francouzských válek  nechal se ale naverbovat k vojsku a dotáhl to na důstojníka. Okolo roku 1841 odešel ze svého místa  a stal se hospodářským úředníkem  na panství Kost. Zde postoupil časem až na vrchního  úředníka.

Poté co  v tomto postavení získal značné jmění, a mezitím zestárl, vzdal se svého místa a koupil si  stateček Bukoly u Velvar, kde hospodařil až do své smrti 17. listopadu 1858. Protože byl bezdětný, odkázal ve svém testamentu svým rychnovským příbuzným, tj. potomkům dvou sourozenců svého otce  sumu 4000 tl. k.m.

Když nyní začátkem roku 1859 došla do Rychnova zpráva o tomto dědictví, celá obce i okolí  se zmocnilo velké vzrušení. Všechno, co se jmenovala „ Ullrich“, chtělo dědit,  a že zde na faře byl kvůli matričním výpisům  sběh,  dá se myslet.

Nalezlo se  podle farářem vypracovaných dvou  kolosálních  rodokmenů  ne méně než 232 dědiců, částečně dětí ( Fridricha Ullricha a jeho sestry Marie Anny) částečně vnuků, pravnuků a prapravnuků. Že na  toto množství připadnou jen malé podíly, rozumí se samo sebou.  Nikomu se tím nepomohlo.
str. 197										
Kdyby se býval  byl starý pán o zdejších poměrech informoval, a chtěl přijmout dobrou radu, mohli jsme mu poradit, aby se svými 4000zl založil chudinský fond  na  jehož výnosu by se bylo mohlo ročně jeden nebo více jeho potřebných příbuzných  podílet.
			----------------
										pag. 260
Farář Felger během prvních let svého pobytu zde  zvával písemně obecní představené jednou nebo dvakrát ročně  ke stolu, a vždy bylo pozvání ochotně přijato. Tu přijal P. Felger rozhodnutí, pozvat je k nekonečně  vznešenější hostině , která už  dlouhý čas  byla jimi  zanedbávána  a poslal dne 13. dubna 1858  jednotlivým obecním představeným následující, pečetěný dopis:

			Slavné obecní představenstvo!

Ve všech dobře řízených katolických obcích, ať ve městech nebo na vesnicích, drží se už od nepaměti zbožný zvyk, že o zeleném čtvrtku , tj. v den památky  zahájení nejzbožňovanější nekrvavé oběti  Nového zákona  a nejsvětější svátosti oltářní, obecní představení  a úředníci přicházejí ke stolu Páně  a přijímají svatou večeři Páně.

Tímto svatým jednáním osvědčují  nejen  své společenství se svatou církví, a dávají tak dobrý příklad celé obci, ale získávají  v každém případě v očích svých spoluobčanů, neboť nedávají jen císaři, co je císařovo, ale také Bohu, co je boží, a tak jistě dvojnásob musí být váženi.

Toto pozorování nutí mě jako duchovního zmíněný zbožný zvyk , který ve zdejší farnosti od jisté doby se zdál  zapomenut, nově povzbudit  a dovoluji si  ctěné obecní představenstvo ( pány představené a  výbory ) na zelený čtvrtek pozvat ke stolu páně   a věřím v Bohu, že pokud jednomu   nebo druhému bude něco bránit, tak přece  velká část obecních představitelů si  povšimne  tohoto přátelského  pozvání. 

Se  žádostí, aby  toto duchovenské pozvání  jste ráčili  příslušným pánům  včas oznámit, znamenám se  s veškerou úctou
						P. Anton Felger, farář
Na faře v Rychnově, 13. dubna 1859.

Zelený čtvrtek přišel, kdo ale nepřišel, byli páni  obecní představení, s jedinkou výjimkou
pulečenského  člena výboru Ambrose Wawřicha, který ale jinak dostatečně  plníval  tuto velikonoční povinnost.  Od té doby  nezval už p. farář  nikoho z obecních představených ke svému stolu.
str. 198
Poté co za   pomoci dobrodinců byla docílena renovace kostela v letech 1856 až 1858 a  opatřeny nové kostelní potřeby , došlo následující  biskupské  uznání , které 7. srpna 1858 (8.neděli po letnicích)  bylo  ze zdejší kazatelny přečteno. Zni :

   Veledůstojný farní úřade v Rychnově!
V náboženském  vztahu je jistým důkazem  dobrého rozmachu  k lepšímu, když nejen  jednotliví věřící, ale celá obec  společně, svému zbožnému a obětavému smyslu dává výraz tím, že ke cti Boží, k okrase jeho svatých obydlí a k zvelebení  veřejných bohoslužeb přináší oběti na oltář zbožnosti.
Takové smýšlení  je ještě výše ocenit,  když tato oběť  sama je přinesena v době,  na jejíž vnější poměry máme důvod si stěžovat.

Tento zbožný smysl  pro  obětavost se  v poslední době ukázal v rychnovské farnosti v nejkrásnějším světle. když skutečně  značné dary  byly dány  ke cti boží ze zbožného úmyslu . Tyto zbožné dary   přirozeně nejsou obdivovány na stránkách světových novin,  zato ale jsou  zapsány v knize  života  a vydají  o soudném dnu  svědectví  o zbožném smyslu  této obce a  budou na vahách  odplaty vážit víc pro věčnou  odplatu.-
											pag. 262
Jeho biskupská milost, nejdůstojnější  pan  ordinář k velké radosti a uklidnění srdce vzal na vědomí  tyto značné,ve zbožném smyslu  přinesené a Pánu věnované  dary  a při   pohledu na nebe ruce a srdce k bohu s pokornou prosbou  pozdvihl: Kéž bůh všem těmto dobrodincům bohatě odplatí   teď i na věčnosti

Jeho biskupská milost cítí se v pohnutí  potěšeného srdce podnícena, křesťanské zbožné rychnovské farnosti  vyjádřit  srdečný dík a  libé  vrchnopastýřské uznání    s ujištěním , že nejdůstojnější  všem dává své  biskupské požehnání  a za všechny  přinese nejsvětější obětní mši , aby bůh, odplatitel každého  dobrého skutku , všem těmto dobrodincům  kvůli nekonečným zásluhám Ježíše, plnost své milosti  vyjevil  a je posilnil, aby  věrně stáli ve své víře , šťastně dokončili svůj život , bojovali dobrý boj , na věčnosti ale dosáhli koruny věčného  nádhery, kterou bůh připravuje všem, kteří ho skutečně milují.

Tento vrchnopastýřský   výraz díků  a libé uznání příslušné farní obci budiž veřejně oznámeno  z kazatelny.

Litoměřice, z biskupské konsistoře, 19. května 1859
     Wenzel Kara, v.r.				Josef Pfeifer, v.r.
      bisk, gener. vikář				  rada
str. 199
{Jako str. 199-200 jsou počítány  tabely pozemk. majetku fary a kostela za str. 195 }
str. 201
			 R o k     1 8 6  0
		Viz malá kronika pag. 495 až 496
Po uzavření míru ve Villafranca začal katolický svět doufat, že skončí  dlouhá a těžká doba  otce křesťanů , ale bylo tomu jinak, a byl názor, že je to v nevyzpytatelném  zámyslu 
											pag.263
božím , aby Pius IX  prožil všechny  hořkosti kříže, po nichž se měl znova (kříž  z kříže) stát , aby získal všechny zásluhy kříže. Hosana, které mu vstříc jásali, je nadlouho  přehlušeno voláním  „ Ukřižujte ho !

Neuznávali ho jako božského mistra, jehož je zástupcem na zemi. Pomlouvali  a nenáviděli ho, pronásledovali a  zahnali ho do vyhnanství. Víc než jeden Jidáš ho zradil, víc než jeden Annáš a  Kaifáš  zasedli u soudu nad ním. Pilát a Herodes se stali přáteli , aby se mu posmívali  a odsoudili  ho. Bičovali ho posměchem a trnovou korunu  posměchu mu splétali kolem srdce. Zranili ho  žlučí bezbožného nevděku a  octem  zlostného vzteku. Vložili na něj těžký kříž  potupy a nakonec- losovali o jeho oděv a rozdělili si jeho šat mezi sebe poté, co vztáhli svou  svatokrádežnou ruku na dědictví svatého Petra . A ti, kdo to učinili, byli jeho dětmi. Pius ale, velký trpitel, pohlédl pln důvěry k nebi a modlil se. 
			---------------
Dne 19. února (  o neděli masopustní) byl z kazatelen čten pastýřský list  českých biskupů, jímž byli  katolíci z Čech vyzváni, aby  k potvrzení své  věrnosti víře  a příchylnosti k zástupci Ježíše na zemi podepsali  adresu oddanosti  tísněnému otci Piu IX.
S příslušnými   dary podpisů  šlo to ale na mnoha místech, a také zde,  velice  šetrně.Mnozí vzdělanci,, kteří si o poměrech chtěli sami udělat úsudek, nebyla nesnáz. U nevzdělané masy  mělo to velkém těžkosti, tak byl člověk donucen k výroku“ Duch je ochotný, ale rozum je slabý:“
										pag. 264
Ano, svolný byl jejich duch, člověk viděl u těchto chudých lidí, jak těžký boj je to stálo, aby nepodepsali., když tak laskavě byli svým duchovním  k tomu vyzváni. Ale jejich přirozená nedůvěra ke všemu podepsanému, nechala  snadno poslouchat  zlovolné lži těch, kteří si z v každé době dělají obchod z toho, bránit všemu dobrému a zato špatnosti  razit cestu.

Tak jim bylo nalháváno, že papež odpadl od víry, a kdo tuto adresu podepíše, bude muset zároveň  se vzdát své víry, - proto na mnoha  místech  někteří  z těch, kteří podepsali,  svůj podpis opatřili klausulí:“chci katolicky žít a zemřít“. 
Jiným, které tato nemotorná lež  nezasáhla, se říkalo:			
str. 202			
„Nepodepisujte, jinak se budou vaši synové muset stát papežovými vojáky a vaše dcery  budou muset při příští válce  v polních špitálech ošetřovat raněné a dělat cupaninu“ nebo    „ zavazujete se tím také k dani, kterou stěží seženete , a která vás připraví o dům a dvůr“
Jak bláznivě  tato lži zněly, tak vzbudily v mnohých  přece strach a nedůvěru, takže přicházely i jednotlivé případy, kdy právě podepsaní chtěli  být opět vymazáni. Velká většina  se utěšovala tím, že člověk může zůstat katolíkem i když nepodepíše.
				------------------
V Litoměřicích bylo 23. dubna (1860).slaveno,  toho  dne  nejd. pan biskup Augustin Bartolomeus Hille  před 50. lety přijal kněžské svěcení.od tehdejšího litoměřického vrchního pastýře a potomního pražského knížete-arcibiskupa Václava Leopolda Chlumčanského , rytíře z Přestavlk a Chlumčan.  
Z metropole  den předtím přijela  Jeho eminence  nejd. kardinál-arcibiskup kníže Friedrich von Schwarzenberg, aby jubilantovi  projevil svou  spoluúčast a zvýšil lesk slavnosti. V doprovodu  nepřehledného množství lidu, který prostorná katedrála ani nemohla pojmout
											pag.265
nastoupil  nejdůst. p. jubilant cestu  z residence  do nádherně vyzdobeného kostela a četl pak tiše za zpívání mešní písně sekundiciální mši- Po návratu do velkého sálu residence  vyslovil pan  kapitulní probošt Josef Pfeifer uchvacujícími slovy  děkovné pocity  a přání jménu shromážděných  a celé diecéze a předal slavícímu vrchnímu pastýři dar diecézního kněžstva, pozůstávající z 2940 zl., o jejichž užití měl volně rozhodnout  slavný jubilant.

Měšťanstvo uspořádalo v předvečer velký pochodňový průvod, jehož se zúčastnilo na 500 osob za doprovodu kapely ostrostřelců a hudebního spolku.
 Na oběd bylo ve spolkovém domě 500 chudých pohoštěno a obdarováno  penězi, k čemuž byla mezi měšťany uspořádána sbírka. Také alumnové kněžského semináře  uspořádali večer hudebně-deklamační akademii, kterou poctil p. biskup svou účastí. Slavný jubilant sám ale daroval  sirotám 500 zl. a pro ústav hluchoněmých 100 zl.
-----------------

 Na rychnovském kostelním prostranství
stála od nepaměti,opřená o farní plot, dřevěná, šindeli pokrytá krámská bouda, v níž se před a po nedělní ranní  bohoslužbě . nabízelo na prodej  střižní zboží.  Že tím bylo prostranství znečišťováno a bohoslužby rušeny p. farář Felger od samého začátku  by byl nejraději  tuto boudu odstranil. Jelikož ale byla postavena s povolením  dřívějších církevních úřadů a byla zděděným soukromým vlastnictvím,  musel  se tento zlořád nechat líbit. Když ale nyní byla zbudována silnice přes kostelní prostranství
str. 203
a bouda poněkud zužovala silnici a už byla chatrná,  zdál se být nejvhodnější okamžik, a podařilo se faráři  vlastníka  malíře Antona Seidla  po dobrém přimět k tomu,  aby boudu, která by byla potřebovala velké opravy , jež by stály hodně peněz, strhl a navždy odstranil. To se stalo 6. června.
				-----------------
Po třech a půl století měly Čechy  zažít znovu provinciální synodu. Ta byla zahájena v Praze  8. září . Průběh byl následující:

V 10 hodin dopoledne  onoho dne shromáždili se nejdůst..  páni  biskupové naší církevní provincie  u jeho eminence  metropolity  aby synodální záležitosti  nejdříve  projednali v nejužším kruhu své první provinciální kongregace. Svolaní   členové synody – kromě p. provinciálních biskupů z Litoměřic, Hradce Králové,  a Budějovic  a pražského  světícího biskupa byli
a)	prokurátoři pražské metropolitní a biskupských katedrálních kapitul. Jako takoví byli zvoleni: z pražské kapituly pp. probošt rytíř von Václavíček,  děkan  dr. Tomek  a kapitulář dr. Würfel ; z královéhradecké  kapituly p. děkan Rais a kapitulář dr.Hrdina. Z litoměřické  pp. generální vikář  Pfeifer a kapitulář Ackermann; z budějovické pp. kustod dr.Mokrý a kapitulář  Schaval.
b)	pan  generál velmistr řádu křižovníků, páni opati řádů  ze Strahova, Emaus, Teplé, Břevnova-Broumova, Oseku, Želivi a Vyššího Brodu, dále převor pražského konventu maltézského.
c)	páni provinciální představení ostatních řádů v Čechách , z nichž  přišli představení  dominikánů, redemptoristů, augustiniánů, minoritů, františkánů a kapucínů. Provinciálové  piaristů, jezuitů a servitů byli na vlastní žádost   účasti zproštěni
pag. 267
Den nato  shromáždili se  k zahajovací slavnosti   provinciálního koncilu biskupové nejdříve  v arcibiskupské domácí kapli , synodální a městský klerus  v metropolitním kostele, z něhož se ve ¾ 8 odebral slavnostní průvod k arcibiskupské residenci.. Po přípravných modlitbách v arcibiskupské domácí kapli  pohyboval se průvod za zvuku všech městských zvonů do dómu.  v průvodu se řadili páni biskupové a jeho eminence p. kardinál-.kníže arcibiskup se svou asistencí za neseným arcibiskupským křížem., Po slavnostní mši, při níž závěrečné požehnání  se  prozatím  nekonalo, pohyboval se průvod  do kaple sv.Václava, kde, po  vykonání rituálních přípravných modliteb  se konalo  synodální zasedání za zavřenými dveřmi.

Po skončení zasedání doprovodili metropolitu  ve slavnostním průvodu k hlavnímu oltáři. kde byly slavnosti zakončeny udělením závěrečného požehnání.
			---------------------
str.204 
Na svátek Narození P. Marie  se zde četlo papežské breve , v němž sv.otec  poděkoval za adresu oddanosti z Čech a za zaslaný svatopetrský haléř.
				--------------
Dne 11. září  vstoupily sardinské oddíly do církevního státu. Bitva u Castell-Firado.
			.-------------------
Dne 20. října  vydal J.Majestát císař František Josef tak zvaný říjnový diplom , jímž měly být  státoprávní poměry  monarchie nově upraveny.
				----------------

			R o k 1 8 6 1
        		(viz malá kronika , pag. 496 –498

Na základě říjnového diplomu z minulého roku následovalo 27. února tohoto roku publikování  Základního zákona o říšském zastupitelstvu, svolání zemských sněmů  říšské rady  Podle něj měly zemské sněmy začít 6. dubna, a český
											pag. 268
zemský sněm měl mít 241 členů (4 biskupové, rektor pražské university, 70 zástupců  velkostatků, 87 zástupců měst a průmyslových míst a 79 zástupců  venkovských  obcí).
Do  říšské rady ve Vídni, zahájené 29. dubna  ( dolní sněmovna)  měly Čechy vyslat 54 poslanců.
				----------------------
Od roku 1848 začal  klesat  počet kandidátů kněžského stavu v důsledku  nepřátelského  dobového  proudu. Nové chlapecké semináře  neměly dostatečnou zálohu. Mnohá kaplanská místa  byla neobsazena. Z toho důvodu  toho vydal nejd. episkopát  pastorální list, který  byl čten 7. srpna { správně má být 7. dubna } (  bílá neděle) a vyzval k modlitbám za  zvětšení  počtu kněží. 
				---------------
V průběhu roku  byla  p. patronu   kostela knížeti Kamilu  Rohanovi propůjčena dvě vyznamenání. 18. dubna jmenovalo ho J.Veličenstvo dědičným  říšským radou    a propůjčilo mu později  ještě velkokříž řádu sv. Leopolda..
			------------------
Aby  charakterizoval  smutné postavení  sv. otce od minulého roku a postavení  světských mocností vůči němu  uveřejnil.někdo   v týdnu před velikonocemi roku 1861 následující zajímavé  sestavení:
		králové a panovníci  zemského sněmu
		učiněného  nad Krista Pána  Piem IX.
Předseda: Vězte, že  o nejbližších velikonocích se stane a  syn boží, jak se říká, bude    
                 ukřižován 
Císař francouzů Napoleon  III.:Je lépe, aby jeden zemřel pro lid.  Co mi chcete dát, abych     
                 vám ho předal.Koho políbí, ten bude zadržen.   Ne o svátečním dnu, aby se lid   
                 neseběhl.
str. 204
 Císařovna Evženie: Nic tobě a spravedlnost jemu. Mnoho jsem vytrpěla, abych ho dnes  
                 viděla
Anglie:      ukřižuj ho, ukřižuj,. bůh je mrtev  Máte vězení,  jděte, uvězněte jak chcete
Rusko:      nemáme krále, ale cara.  Co nám po tom?  Ty uvidíš
Švýcary:  Ave Rabi! Jsi li syn Boží,  sestup z kříže!
Švédsko:  Nejsi nový člověk!
Prusko:     A co  jeho záhuba . Můžeme ho prodat a  dát chudým. Bez  toho, abychom   
                  viděli,  že přijde Eliáš  a osvobodí ho
Sardinie:  Rozdělují roucha . Krev jeho na nás, a na naše syny!
Rakousko: Co špatného udělal?  Nenalézám na něm vinu. Jsem nevinný za jeho krev.
Španělsko:Duch je pevný  tělo ale  nepevné
Neapolsko: Pokud budou se všichni pohoršovat, já  jsem nyní  pohoršitel
Irsko:        A pokud se bude hodit  zadržet tě, nezapřu Tě
Papež:       Běda tomu člověku, skrze něhož syn  člověka  bude vydán.  Smutná je duše 
                  moje,  až do smrti.  Nechte mě odejít, abych se modlil. . Třetího dne vstanu 
                  z mrtvých  a   blažení , kteří mě nepohoršovali
Křesťanský lid: Vskutku naše rány, sám jsi nesl, a pro naše hříchy jsi  raněn!
	      Eli, Lamma sabachtani. .Pane, pomni mně, až  přijdeš do království svého.
			------------------------

Podle pag 37 a 71 dostával farář Neuber až do   svého odchodu  z rychnovského farního lesa ročně.8 sáhů dřeva.  Tento požitek byl za faráře Schalka  snížen na 4 sáhy a  při nástupu  faráře Felgera na 1 ½ sáhu a také tento malý užitek mohl trval nanejvýš 12 let. 
Jak to bylo možné při  výměře lesa 6 jiter a 12654  čtver.  sáhů? Ne že by sterilita půdy a pěstování  na tom měly vinu, - jen bezmezný lesní pych za to může. Mladí i staří považovali farní les za  majetek bez pána.  Děti uřezávaly mladým jedlím,  a borovičkám zelené  větvičky, čímž z nich kanula smůla a rostlina musela trpět.
										pag. 270
Kdo potřeboval tyče, přinesl si je  v první řadě z farního lesa   a pokud  dosáhl  ten nebo onen strom síly lidské paže, byl považován už za porazitelný a v noci byl odnesen.
K tomu přicházelo, že lesník z Dobré Vody  Roelz  ,který měl  na farní les dohlížet, nechal v něm v létě a na podzim pást své krávy a kozy. Takovým způsobem překročil roční úbytek mnohonásobně přírůstek.

Za takových okolností  musel farář Felger  se starat o to, aby lesní plocha, z níž musel platit daň, byla jiným způsobem  pro beneficium užitečná.  Navrhl proto, aby  lesní pozemek byl přeměněn na pole a tento plán byl po mnoha komisionelních jednáních ze strany církevních i politickým úřadů schválen.
str. 206			
Poté, co byl v létě 1851 lesní  pozemek  vyklizen a  tak získané tyče použity částečně  k opravě  farního plotu u dvora a zahrady, částečně k jako podklad  v přístavku  farní stodoly, konalo se na základě   místodržitelského   povolení  z 28. října 1860, č. 23252 propachtování  lesního pozemku, rozděleného na 12 parcel  ,na 8 let t.j. od 1. dubna 1861 do  30. září 1858.  Jen 13. parcela , na nejzazším konci, kde bylo ještě několik vysokých kmenů, zůstala prozatím nepronajata.

Docílená roční pachtovní činže  celkem 9 zl. 30 kr.  byla přirozeně nedůležitá a pokryla stěží daně. ale byla oprávněná naděje, že  v následujících pachtovních obdobích  se podstatně zvýší  a nabídne faráři možnost, opatřit si za to 3 – 4 sáhy dříví-  I zbývající vyklizení mělo pachtýřům dát  k dobru  malé vylepšení  za namáhavé zúrodnění- Na 13. nepronajaté parcele  ( viz pag. 313) stojící dřevo mělo krýt potřeby beneficiantů do konce září 1865.
 pag. 271.
Rychnovský farář neměl nyní přirozeně žádný farní les a musel se starat,  aby získal jiným způsobem  ze svého majetku  něco palivového dříví,začátek udělal právě farář Felger, když  rychnovsko- jabloneckou silnici,  nový hřbitov , opuštěné uhelné jámy ad. osadil divokými stromy. Když nyní i jeho nástupci  vodní příkop podél farní louky, farní břehy rybníka,  a kolem farního dvora  osázejí topoly,  olšemi ,nebo vrbami, ročně 30. díl těchto stromů porazí a zároveň nové vysázejí,  získají podstatný  výnos dřeva pro faru.
				----------------
Po uplynutí 10 let vypukla  u milých rádelských  opět jednou  farní horečka.  V této vzrušené náladě  se považovalo  za  vhodné před nejvyšším církevním úřadem  počestnou rádelskou  obec a  rychnovského faráře podezírat-  posledního proto, že   nechtěl připustit  aby  prerogativy  rychnovského farního kostela byly zkráceny  ve prospěch  kaple v Rádle

Dne  25. května  zaslali totiž rádelští  nejdůst. konsistoři v Litoměřicích  následující,  pokoutním písařem sepsané a falešnými údaji bohatě  propletené  stížné, výhrůžné a zároveň prosebné psaní:
	Nejdůstojnější  konsistoři!
V obcí Rádlo ( okres Jablonec) se nachází k faře v Rychnově náležející  filiální kostel , v němž  jsou k sloužení mší mnohé nadace. Z těchto nadací je zejména jedna určena k tomu, aby ve filiálním kostele v Rádle byla každou neděli  v roce sloužena mše svatá.
										pag- 272
Důst. pan farář  z Rychnova   považuje za správné, nadané  mše svaté libovolně , jak je mu to právě pohodlné, ve filiálním kostele  v Rádle  sloužit nebo nechat sloužit a zdráhá se  zvláště o 4 velkých svátcích
str.207
totiž  o prvním  svátku vánočním, pak o velikonocích, o neděli svatodušní a na Nový rok jednu mši sv. ve jmenovaném filiálním kostele nechat sloužit , ačkoli on je  k tomu zvláště zavázán v neděli velikonoční a neděli  svatodušní  ,jelikož  pro  v š e c h n y   neděle  v roce jsou mše nadány  a jeho předchůdci v Rychnově o těchto velkých svátcích  v Rádle mši sv. sloužili.

Rádlo je od farního  místa vzdáleno ¾ hodiny, čímž zvláště v nastupujícím nepříznivém počasí  mnoho osadníků, částečně kvůli stáří  a nemoci, částečně bohužel také z indolence  se  zdržují návštěvy kostela.

Že  nedostatečnou návštěvou kostela  nadšení pro religiositu se ochlazuje, a čím dál víc se  šíří apatie a  lhostejnost  ve všech náboženských záležitostech, je snad stará zkušenost, která nepotřebuje důkazu.

Že ale indolence v náboženských záležitostech  a převažující   nenáboženskost nebude nejd. konsistoři lhostejná, je jisté; zvláště v této době, kdy k přestupu do starokatolické církve podmínkami slavnou . vládou  učiněnými se jeví o to lákavější, když i v okolí, zvláště v Jablonci   se nachází velké množství protestantů a otevřeně řečeno,. je třeba se takových přestupů obávat.

Velice politováníhodný by byl takový  možný masový přestup od katolictví k akatolícismu; aby se tomu bylo lze vyhnout, cítí se  podepsané obecní zastupitelstvo povoláno, ba přímo povinováno,  a věří že tomuto zlu jen tím se může čelit, když rádelským osadníkům, jejichž náboženská horlivost se začíná ochlazovat natolik, že  se bojí 
											pag. 273
cesty do vzdáleného Rychnova při špatném počasí, bude dána možnost,  bez veliké oběti zúčastnit se mešní oběti a sice zvláště  o všech nedělích a o 4 velkých svátcích katolické církve.

Toho se dá ale tím spíše docílit,  když důst. pak duchovní  z Rychnova    v š e c h n y    nedělní    mše nadané   v Rádle  odslouží , neboť on za to beztak  dosahuje  značnou rentu , která by snad byla s to aby nejd. konsistoř věnovala pozornost  tomu, aby v Rádle  samotném byla zřízena samostatná lokalie ; neboť  obyvatelé  podle možností    podají ruku, když náboženský fond  by byl schopen převzít. další potřebné náklady

Jelikož nyní nejuctivěji podepsané obecní zastupitelstvo  není s to,  důst. p. faráře z Rychnova  přimět tomu, aby věnoval větší pozornost  bohoslužbám v Rádle, pak se cítí  povinno  svou stížnost poslat nejd. bisk. konsistoři  v nejhlubší  úctě   a oddaně prosit, aby nej. konsistoř ráčila   nejochotněji  k tomu  působit, aby o všech nedělích  v roce, jakož i o velikonoční  neděli a neděli svatodušní  pro rádelský filiální kostel  nadané mše sv., důst.p. farář z Rychnova nebo jeho kaplan  sloužili.
str. 208
a aby rovněž na první vánoční svátek a na Nový rok v Rádle  samém se sloužila mše svatá, a vůbec aby  nadace   se řídila podle zámyslů fundátora a ne podle pohodlí pana duchovního správce ; jakož i račiž nejd. konsistoř vzít v úvahu,  zda při  značné rentě ze stávajících nadací u filiálního kostela v Rádle za přispění náboženského fondu by nebylo možné zřídit samostatnou lokálii, což by bylo v zájmu
										pag., 274
spásy duší obyvatel, což by  si bylo přát u ne nevýznamné obce Rádlo, neboť jistě nemorálnost a nenáboženskost v obcích, které jsou tak nešťastné, že nemají žádného duchovného správce a se  kterými  přesto je od mateřského kostela macešsky  zacházeno, je jistě větší, než v obráceném případě.

Rádlo, dne 28. května 1861
Anton Lang. v.r., starosta		Augustin Weiß		
Anton Lang, v.r. obecní radní	Franz Hübner 			Josef Maschke
Ignaz Müller, v.r. obecní radní	Dominik Wenzl		Florian Müller
Franz Ruffer, výbor			Augustin Weiß;		Vinzenz Lang
Anton Lang,    „			Franz Kundlatsch		Wenzel Lang
Josef Schlenz	  „			Wenzel Lang
Josef Schäffel.   „			Ignaz  Hübner 
Ignaz Hübner,   „			Josef Lang
Jakob Hartig.  „			Augustin Hübner
Josef Hartig, náhradník		Anton Schöffel
					August Steidler
					Josef Schöffel
					Alois Kundlatsch

 Poté co toto podání  rádelských došlo z  nejd. bisk. konsistoři cestou vikariátního úřadu  rychnovskému faráři Felgerovi k vyjádření  ( dne 21. srpna 1861), odpověděl tento následovně dne 9. září , č. 247.

		Nejdůstojnější biskupská konsistoři!
Velectěnou  notou, datovanou v Litoměřicích 8. srpna 1851 č. 4076 Cons. , sdělenou prostřednictvím vikariátního úřadu v Rochlicích dne 18. srpna 1861 č. 370, present. v Rychnově  dne 21. srpna  t.r-. byl jsem já, nejposlušněji podepsaný vyzván,  abych podal své vyjádření ohledně  podání rádelského obecního zastupitelstva z 28. května 1861 týkajícího se sloužení  nadačních mší ve filiálním kostele v Rádle

Na tuto sl. výzvu dovoluji si vyjádřit následující:
										pag- 275
Řečené podání  vytýká rychnovskému faráři, při všeobecném  poukaze na stávající nadace, zanedbání v plnění těchto nadačních závazků a jmenovitě jeho zdráhání, o nejslavnějších svátečních dnech sloužit v Rádle mši svatou.,
str. 209
Jak neopodstatněné první obvinění jsou, dokazuje nejlépe  zdejší přehled mší, a na druhé straně kniha odsloužených mší svatých  a knihy ohlášek. Zatímco totiž první jen dvě povinné mše o nedělích ( tj. neděle  infra octavam s. Corp. Christi {neděle mezi 1 a 6. lednem } a neděle  po sv. Havlovi{po 16. říjnu}( tak zvaná nadace Eliáše Hübnera  a 15 jiných tichých mší  o  libovolných dnech v týdnu, jako  roční závazek vykazuje, byly podle  knihy odsloužených     mší  a knihy ohlášek  v Rýdle  uskutečněny.

Rok	mše o nedělích a svátcích	mše o týdenních dnech,započítána stipendia	Celkem	
1858	55	33	 88	
1859	62	43	105	
1860	58	41	 99	
1861 do konce  srpna	33	25	 58 (za 8    
       měsíců)	

Má tak Rádlo  kromě zmíněných nedělních a svátečních mší téměř každý týden  po celý rok  jednu mši svatou, což přichází jen u  mála filiálních kostelů, nemluvě už o  veřejných kaplích  ( neboť jen tou je rádelský stánek boží)  a je zajisté znakem, že ze strany fary  náboženské potřeby rádelských  jsou zcela zvláště zohledňovány.
											pag. 276
Přirozeně zamýšlela v únoru 1857   zesnulá vdova  Marie Anna Müllerová z Rádla nadaci v Rádle v tom smyslu, aby tam  o nedělích a svátcích  s výjimkou velkých svátků bylo ročně rychnovskými duchovními  slouženo 52 mší, sestávajících z tiché mše včetně exhorty   a ke krytí této nadace  poukázala kapitál  2000 zl., váznoucí na mlýně Julie Stöckerové  v Českém Dubu

Tato nadace  visí ale dosud ve vzduchu,  nebyla dosud akceptována. Kapitál  vázne na velmi zadlužené nemovitosti , není dosud zajištěn,  žádná nadační daň neuložena,  žádný nadační list nenavržen , na čemž přirozeně nejuctivěji podepsaný  nenese vinu neboť jsem  započetí  této nadace  u nejd. bisk. konsistoře už sedmkrát podnítil, a to:
21.dubna 1856		číslo    127
20. května 1856			153
28.února 1857				  67
19.února 1858				  62
21. října 1859				 550
11.června 1860			 197
21. března 1861			   78
aniž bych odtud dostal nějaký přípis  nebo nějaké rozhodnutí.

Dlužnice Juliana Stöckel  snad platí úroky z nadačního kapitálu,  , ale ne rychnovské faře,  ale svijanskému patronátnímu úřadu, odkud už  roky , přes mnohé prosby,  nic nemohu dostat
str. 210
neboť slavný patronátní úřad  poukazuje na to, že nadace zatím není v běhu.  a nadační daň dosud nezaplacena.

Teprve letos se mi podařilo získat  část těchto úroků jako odměnu za  stále bez přerušení konané nedělní a sváteční mše v Rádle ; skutečně pro mnohé dost důvodů, abych  rádelským   na žádném skutečném závazku  nespočívající mše svaté  už dávno zastavil, což se ale ani v nejmenším nestalo, ačkoliv stěžovatelé, jak se nyní ukazuje,  mají   málo  uznalosti
pag. 277
Ale dejme tomu, že   mešní nadace . Marie Hübnerové by byla skutečně už akceptována, zajištěna , potvrzena a  odměna za to by  byla splatná,  pak by nemělo Rádlo   nejmenší právo,  vyžadovat mše svaté o všech  nedělích v roce  bez výjimky, neboť rychnovským beneficiátem zpracovaná  věnovací listina  M. Hübnerové, která leží na nejdůst. konsistoři, mluví výslovně o 52 nedělích nebo svátečních  mších, vylučuje výslovně ve stížném listě rádelských uváděné  zmíněné svátky církevního roku  - jistě lze  bohoslužby jen tehdy konat, pokud  v Rychnově budou tři duchovní, žádný z nich nebude nemocí nebo z jiné poznamenáno,  se ještě nikdy nestalo , neboť dosud  ročně  se konalo v Rádle víc než 52 nedělních a sváteřních bohoslužeb. 

Sice složili začátkem roku 1858 rádelští obyvatelé  Barbara Hübner a  Josef Demuth  kapitál pro mešní nadace 800 zl. k.m. v obligacích národní  půjčky, aby se z výnosu  ročně mohlo sloužit v rádelské kapli 19 mší svatých  o nedělích , svátcích nebo týdenních dnech   bez bližšího určení .
Ale realizace  také této nadace  ještě  nezačala , ano dosud se neví, kde  se příslušné obligace nacházejí; samozřejmě úroky nebyly placeny,. a tak také nevznikl žádný závazek, aby se sloužily mše. – Přesto byly tyto nadační mše  od začátku roku 1858  slouženy, jako kdyby nadace byla v nejlepším pořádku . Ale  také toto   vstřícné chování rychnovského faráře je stěžovatelům ještě málo. 
											pag. 278
Pokud se týče této poslední nadace  dovoluji si u té příležitosti poznamenat, že jsem 12. dubna t.r. č. 104 nejd. bisk. konsistoři  poslal přípis okresního úřadu, z něhož vyplývá, že příslušné státní obligace už před mnoha lety cestou  c.k. krajského  úřadu byly zaslány k jejich vinkulaci , aniž by o jejich dalším osudu bylo co známo. 

				B.
Co se týče druhého obvinění rádelských stěžovatelů, že totiž se zdráhám v rádelském „filiálním kostele “ o 4 největších svátcích v roce sloužit mše svaté,
str. 211
zatímco moji předchůdci to měli dělat,  tak se cítím zavázán  se přiznat,  že toto mé váhání  je skutečností; věřím ale, že při zohlednění  bližších okolností , budu za to od mé  nejdůst. vrchnosti spíše  pochválen  než pohaněn- Neboť  když rádelský stánek boží nepatří mezi  soukromé kaple,  v nichž se o nejvyšších svátcích  světí mše svatá, což církevní předpisy výslovně zakazují, pak také není žádnému „filiálním kostelem“, tím méně farním kostelem  a  nesmí se tedy domáhat jeho výsad.

Farní bohoslužba nesmí být zkrácena  a  děti církve  odcizeny od mateřského kostela. Nemusel by se  tento nešvar  ale způsobit,,  kdyby rádelští, z nichž mnozí  beztak  celý rok svůj farní kostel nenavštěvují, byli alespoň o velkých svátcích přidrženi, aby  splnili svou povinnost?

Kromě toho je  o řečených svátečních dnech  ve farním kostele  slavnostní bohoslužba s asistencí, a obvykle velký nával u zpovědi. Nebylo by pak poukázáno na to, že duchovní  o takových dnech   se zanedbáním  svůj farní kostel na více hodin opustí?
											pag. 279
Moji předchůdci měli, jak se praví ve stížném listě, o velkých svátcích  sloužit na Rádle mši svatou., to je jen pokud se týče faráře Neubera pravda.. Zda ale činil správně? to je jiná otázka.
Podle mého mínění  touto svou  ústupností rádelským  a  zanedbáním farního kostela  pochybil, což mělo za následek velkou nelásku a přineslo mu málo díků.

Můj bezprostřední předchůdce farář Schalk  nesloužil podle výkazu zdejší knihy bohoslužeb  nejen na velikonoční a svatodušní neděli, ale ani na  květnou neděli, o Božím Těle  a o rychnovském posvícení  v Rádle žádnou mši., a měl k tomu jistě své dobré důvody.

Za mého času  od r. 1858 se v Rádle kromě  velkých svátků  neslouží mše jen o oněch několika nedělích a svátcích,  kdy den předtím nebo den poté  připadne svátek, nebo kdy jsme já nebo můj kaplan pozváni  jako kazatelé k svátku v sousedství.

Naštěstrí se dosud ani jednou nestalo, že nemoc nebo ohled na špatné počasí a špatnou cestu by se staly příčinou nekonání mše svaté v Rádle.- K požadavku, aby  v případě shorauvedených zabránění  jsme se postarali o  cizí náhradu tam, kde není žádná povinnost, aby právě o těchto dnech musela být v Rádle bohoslužba,  nebylo by laciné a při stávajícím nedostatku výpomoci i nemožné.

Když rádelští stěžovatelé navíc  žádají o zřízení vlastního duchovního  v Rádle,  pak je to jen opětovný výbuch  chronického stavu, na němž pracuje obec Rádlo už víc než půl století. Takové
str. 212		
snahy vystupovaly už před více než 40. lety za faráře Weinhubera, opakovaly se třikrát za faráře Neubera a jednou za faráře Schalka. Aktuelní přinejmenším nové návrhy  na zřízení  vlastní duchovní správy v Rádle nejsou, když se vezme v úvahu   nedostatek kněží,  převeliké zchudnutí  rádelské obce a  pochybné poměry náboženského fondu.
											pag. 280
Že Rádlo při malé vzdálenosti od farního kostela  ( podstatná část Rádla  to má do farního kostela 20 – 30 minut a mnohé domy to mají dál   k rádelské kapli než k farnímu kostelu.)a při znamenité obsluze rychnovským kněžstvem ( o všech nedělích a svátcích, dokonce i v největší zimě, mělo Rádlo  vlastní bohoslužby  s kázáním nebo exhortou nebo křesťanským poučením, tu a tam i velkou mši svatou,,- takřka o všech středách v roce  mši svatou, jíž se zúčastní školní mládež.- vbrzku budou mít í i hřbitov v obci. Školu navštěvuje schopný katecheta třikrát týdně,  šestinedělky jsou  uváděny v rádelské kapli,  pro pohodlí zpovídajících se  je v rádelské kapli zpověď i sv.přijímání.,- u zaopatření  nemocných je obyvatelům k úspoře posla možnost  nechat se obsloužit knězem, který koná mši sv. nebo  duchovním, navštěvujícím školu).  Že za tak příznivých poměrů  Rádlo nepotřebuje  vlastního kněze, je nasnadě. Nemůže se nic víc obsluhovat,  i kdyby měli duchovního v místě.

Co se týče propadu  mravnosti v Rádle, o níž se mluví ve stížnosti, , je Bohu dík! značně přehnaná; a pokud něco na tom je, pak  to  má základ  ve všeobecném zaměření doby, jakož i v jistých místních poměrech, které ani vlastní duchovní nemůže změnit, a jimž blíže přijít na kloub není možné, aniž by se mnozí podepsaní kompromitovali.
Že bez ohledu na to jistí rádelští  mluvčí  stále a stále  znovu požadují vlastního duchovního, se jim nemůže ostatně mít za zlé, jen by neměli  lží a klamem  k tomu přistupovat,  neměli by svého duchovního pomlouvat, svou počestnou  a jistě 
pag281
křesťanskou obec  podezřívat  a vůbec v tomto boji  používat čestnější zbraně, než na př.za faráře Neubera, kdy se nutnost vlastní duchovní správy  v Rádle motivovala tím,  že někteří nemocní, samozřejmě vinou rychnovských duchovních  zemřeli  nezaopatřeni,  což se pak ukázalo jako pustá lež.

Jakým způsobem chce nejd. konsistoř  stížnost rádelských vyřídit, nemohu já, s úctou podepsaný vědět,  jsem ale přesvědčen,  pokud by se v ní obsažená  módní  hrozba „odpadnutí“ přijala a učinily se nějaké ústupky, pak budou rádelští křiklouni  nanovo opět  jiné neslušné věci  požadovat,  na rychnovského faráře budou  dotírat novými požadavky  a nejd. biskupská konsistoř  obtěžovat novými přípisy. Nyní  už má rychnovské kněžstvo, v létě, v zimě, téměř půl týdne  co dělat v Rádle, kteréžto břemeno po projektování vlastního hřbitova tamtéž se ještě 
str. 213
zvětší.  Na konci bude muset dělat denně cestu do Rádla, pokud jim milý Bůh  dovolí, zatímco   rádelským podle ujištění stěžovatelů  bude zatěžko, čtyřikrát v roce  navštívit služby boží ve svém farním kostele. Bylo by hořkou ironií, kdyby sedláci, poté co se  zbavili roboty směli takovou uložit svým  duchovním.!

Ostatně mohu ujistit, že  ve   stížnosti pojednávané předměty  podepsaní neberou s pravou vážností, s   výjimkou  dvou nebo tří mluvčích , kteří se vyjímají, a  neoprávněně  celou obec včetně slabého představenstva  komandují..  Neboť ať jsem se zeptal  jednoho nebo druhého,  které znám jako spravedlivé, jak se jeho jméno dostalo pod stížnost,  pak jeden míní, že k tomu byl donucen, druhý  že spis nečetl a třetí že  myslel, že je to jen obyčejná prosba,  aby Rádlo nezůstalo pozadu za Rychnovem a Jeřmanicemi a také  by chtělo  mít faru.
											pag. 282
Jak je vidět, redukuje se celá věc na  pokus, pod maskou svatého nadšení, využít zmatky doby pro vlastní  marnivost, získat  známku života  vydobyté a  dobře pochopené obecní autonomii a přitom si  posloužit napoleonským „ všeobecným hlasovacím  právem 

Fara Rychnov, 9. září 1861
							P. Anton Felger, farář

Nato následovalo následující konsistoriální vyřízení  č. 5009
     		Liberecký vikariátní úřade!
Poté co sem došlo   vyjádření  rychnovského faráře  z 19. září  t.r., č. 370 na stížný list  rádelského  obecního zastupitelstva,  následuje toto vyřízení:

Rádelské obecní zastupitelstvo tvrdí ve svém podání z 28. května  že existují nadace k odbýván nedělních  mší svatých  v rádelské kapli, jež k tomu účelu nadala A.M.Müllerová tabelárním pohledávkou 2000 zl. k.m.,jež  může teprve po smrti  fundátorky. která si vymínila doživotní užitek,sloužit  jako základ nadace . Rozhodnutí o ne  nepatrných  poplatcích z převodu, jakož i o  dostatečné hypotéce  pro nadační kapitál je očekáváno  od sl. c.k. místodržitelství, přičemž se toto řídíc.k. finanční prokuraturou, 

Demutovské a Hübnerovské nadační obligace   se nacházejí u slavného  c.k.   místodržitelství   k zařízení vinkulace. Když nyní  také dosavadní výnos jmenovaných nadačních kapitálů, pokud nebudou potřeba ke krytí  poplatků, kolků a výdajů , svého času  přijdou rychnovskému faráři, pak  je tento přece se svým tvrzením v právu,  že nadace ještě  nejsou realizovány, a následně mu také není uložena žádná povinnost.
											pag. 283
Také se nedá v současné době stanovit, kolik z výnosu nadací je třeba ke krytí nákladů.
str. 214
Dále je třeba poznamenat, že nadace M.A.Müllerové výslovně zní na 52 mší, které mohou být odslouženy jak o  nedělích, tak o všedních dnech a že výslovně jsou z nadační listiny vyloučeny velké  svátky , pro něž nechtěla  nadat  bohoslužby v Rádle.

Jelikož nyní v roce 66 až 68 se vyskytují nedělní i sváteční dny,  je zjevné,  že Müllerovská nadace  nebyla nadána pro všechny nedělní a sváteční dny.

Rychnovská kniha  odsloužených mší  ukazuje, že v roce 1858 na 55, v roce 1859 na 62, v roce 1860 na 58 mší o  nedělích a svátcích  bylo slouženo v rádelské kapli a že v běžném roce  do konce srpna , tedy v 8 měsících se 33 krát sloužila nadaná mše .
Za ještě nekryté neděle a svátky  bude přihlédnuto v Demut-Hübnerovském nadačním kapitálu podle měřítka  této darovací listiny.

Když rychnovský farář  dosud o největších  svátcích nesloužil v rádelské veřejné  kapli mši svatou,  pak žádala křesťanská láska, nepřipisovat to právě pohodlnosti  nebo sobeckosti faráře. Odpovídá jen  slušnosti, když se u něj předpokládají  lepší a vznešenější pohnutky. Ve skutečnosti ho k tomu přiměl ohled  na farní kostel,který o největších svátcích  také klade na faráře  své nároky. Není  nespravedlivé předpokládat,že ti., kteří ve své veřejné kapli 
											pag. 284
jsou přítomni mši svaté, alespoň o největších  svátcích potvrdí svou náklonnost a lásku  farnímu kostelu, který i jim patří,  tím ,  že se v něm zúčastní mše svaté. 
Když duchovním není zatěžko, po celý rok docházet do Rádla sloužit mši,  pak nebude   jistě  rádelským farníkům zatěžko,  třikrát nebo čtyřikrát v roce  navštívit farní kostel, do nějž jejich předkové chodili tak pilně  dennodenně. Také očekávají ostatní farníci právem, že o největších svátcích bude bohoslužba ve farním kostele slavnostnější  než jindy a že přinejmenším  o tomto dnu se objeví všichni jejich kněží u oltáře.

Obecní zastupitelstvo vyjadřuje ve svém podání, že i v Rádle se šíří nenáboženskost a lhostejnost . Jakkoliv je to  všeobecná nemoc  doby, tak přece  počítá biskupská konsistoř rádelskou obec stále k těm počestným, v celku zbožným  a náboženským obcím a trvá stále ne tomto svém mínění o Rádle o to pevněji.,  že i pan farář to potvrzuje. 

Co se  připomenutí vlastní farnosti pro Rádlo dotýče, budiž poznamenáno, že prelimináře náboženského fondu pro rok 1862 jsou teď právě vyčerpány  a že mnohé výlohy již teď na rok 1863 se musí  vykázat. Při tomto stavu se  může náboženský fond použít jen v evidentních případech  nutnosti .
str. 215
Roční výnos rádelských  shora zmíněných fundací , na něž se poukazuje,  je cirka  145 zl. a ne zcela patří duchovním. Je zřejmé, že když odhlédneme  od stavebních výdajů, dotace jednoho duchovního  se  může docílit  jen  přetížením obce . Zda členové obce budou  s to
											pag. 285
přinést takovou oběť se musí  dobře uvážit, dřív než se podniknou příslušné kroky.

O tom buďtež jak rychnovský farář, tak rádelská obec  zpraveni.
Litoměřice, biskupská konsistoř 12. listopadu 1861
 Presentována v Rychnově 3. prosince 1861			Pfeifer, v.r. gener. vikář
								Ackermann v.r. řed. kancel.

Tím byla celá věc vyřízena  a vše zůstalo zase při starém.
					-----------
Pokud někde bylo zapotřebí nově postavit školu, pak je to v případě Rádla. Okolo roku 1786 částečně z kamene  postavená stará škola  s čp. 163 (  stojící mezi kaplí a Rossmeislovým šenkem)  byla už dávno příliš malá.Dřevěná učebna děti nepojala, a zděná obytná místnost  učitele  měřila  2 ½  čtver. sáhu, k tomu byla temná  a vlhká   a téměř celá početná učitelova rodina  měla skrofulosu{ krtici} a  trpěla  dnou. 

Podle  rozhodnutí obecní rady se měla postavit  nová školní budova ,  také zase částečně z kamene a  částečně ze dřeva . K tomu účelu se měl  odkoupit   Halbichův  dům 
 stojící na východní straně  kaple, zbourat ho  a na jeho místě postavit  školní budovu., Dříve ale než k tomu došlo,  udělala jedna strana návrh,  získat koupí  severně od kaple situovaný  dům dříve Floriana Langsche( nyní  patřící jistému Hafnerovi) a adaptovat ho na školu.
Tento plán byl  ale znovu zvržen, a nová škola měla stát na místě staré. Proti tomu protestovali ale Hefner a šenkýř Rossmeisl,  že se jim zastíní veškerý výhled ,
											pag. 286 tak se vrátili znovu  k místu u kaple, a poté  se uzavřela smlouva s hodkovickým  stavitelem , vykopaly se na  místě základy, zatímco zároveň  a sice 3. června 1861( den  po posvícení) byla stará škola stržena a jak se říká, udělala místo  pro stromovou školku.

Nyní ale začalo mocné  vření v obci. Lidé si nechtěli nechat zastavit místo u kaple, resp. tržiště o posvícení školní budovou, a tak  obecní radě nezbylo nic jiného, než základy zase zaházet , za což se muselo staviteli zaplatit 100 zl.
str. 216
Co teď?  „ První nápad je nejlepší“ říká staré přísloví. a tak se šťastně zase přišlo na Halbichův dům. Byl zakoupen, ale nedemolován, ( neboť měl sloužit jako obecní dům) ale zvolilo se nové místo pro školu  bohužel v bažinaté místě  a k tomu patřící zahradě, kde dříve býval   domek Eliáše Hübnera a tím  vandrování „ s kostelem okolo kříže“ konečně přestalo. a zároveň hloubeny základy, načež 14. června bez zvláštní slavnosti byl vysvěcen a položen základní kámen.

To, že nová škola bude trpět vlhkostí, se předpokládalo, jak potom  skutečně sotva po 3 letech se houbou poškozené podlahy a zárubně  obnovovaly a  sklep se musel vypálit. Kromě toho se při stavbě zapomenulo na to,  že děti nejsou andělé a mají určité potřeby  a tak se muselo teprve  dodatečně myslet na zřízení záchodů, ty ale byly tak   umístěny, že i odtud pronikala vlhkost do zdí.
											pag. 287
Dodatečně budiž poznamenáno,  že během stavby školy  se vyučovalo v jedné prázdné stodole sedláka v Dolní vsi  Přemístění do nové školy se konalo  na jaře 1862. Učitel Franz  Ruffer dostal se svou rodinou zděnou místnost. Zasvěcení  školy se konalo 24. června, provedl je okr. vikář P. Franz Moysel, farář v Rochlicích u příležitosti rádelského školního zkoušení.

		 Poznámka ke staré škole v Rádle-.
 V předjosefinské době chodily děti z Rádla, Pulečného a Pelíkovic do školy v Rychnově, která se nacházela v Dolní vsi. Když se počet dětí v Rádle zvětšil, docházel tam rychnovský školní mládenec , v poslední době Augustin Kraus, ( syn rychnovského  kantora). Dne 17. října  1786 se konala v Rádle  komise kvůli zřízení vlastní školy, která také s ohledem  na to, že Rádlo má už 100 školou povinných dětí, byla povolena..

Do nově postavené školy přišel shora jmenovaný Augustin Kraus  jako první samostatný učitel. Ten se narodil  v r. 1763 v Rychnově, studoval několik gymnasijních tříd, kde býval jeho spolužákem  liberecký arciděkan Wolf. Pak se věnoval učitelství a svou preparandu  dokončil na hlavní vzorové  škole  v Praze,  pod  osvědčeným P. Pařízkem, pak praktikoval u svého bratra v Rychnově , podrobil se r. 1787 u „Schulsteina “ s dobrým výsledkem zkouškám  a byl tím oprávněn stát se učitelem.
Augustin Kraus  se oženil 5. února 1788 s M.A. Wahl-ovou z Nové Vsi, s níž měl několik synů a dcer. Byl znám jako schopný a pilný učitel, a obstarával  školní výuku  u podstatného počtu žáků po 43 let zcela sám.
Teprve r. 1830 mu byl přidělen pomocník v osobě Franze Ruffera z Vlčic, jen byl předtím krátce  u svého krajana  kantora  Franze Rudlofa v Rychnově  na výpomoci.
											pag. 288
Dne 28. srpna 1837 oslavil Augustin Kraus své 50 výročí jako učitel
 str. 217
jubileum a zemřel 23. března 1839 ve věku 76 let, všemi  spravedlivými  litován. . Měl vlastní dům v Rychnově  čp. 131, který byl při stavbě železnice zbořen.
Následník Augustina Krause  jako druhý učitel v Rádle byl  od 1. srpna 1839 Franz Ruffer, poté co byl od  16. listopadu 1830 do března 1839 pomocníkem a od dubna do  .konce července provizorem tamtéž
1839 pro rádelského školního pomocníka poukazoval školní fond 48 zl. k.m.
1824, kdy počet rádelských školou povinných dětí byl 157, byl školním dohlížitelem zvolen  Florian Lang
1840 byla založena  malá školní knihovna  s fondem 6 zl. k.m.
1850 byl školním dohlížitelem Josef Lang
				------------------------------